ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/8978/24 Суддя (судді) першої інстанції: Альона КАЛІНОВСЬКА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно п. 1 положення постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100 000 грн за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану у розмірі до 100 000 грн. за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач є військовослужбовцем та у спірний період проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України.
Відповідно до довідки від 05.10.2022 №12/3331 позивач з 29.06.2022 по 05.10.2022 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на території Донецької області.
Оскільки у вересні 2022 року позивачу не було нараховано та виплачено додаткову винагороду у розмірі до 100 000 грн за період з 01.09.2022 по 30.09.2022 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, тому представником позивача 03.04.2024 було надіслано відповідачу адвокатський запит.
На вищезазначений адвокатський запит відповідач листом 09.04.2024 №04.3.1/4027-24-Вих надав відповідь, в якій зазначено, зокрема, що у зв`язку із притягненням судом військовослужбовця ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення на підставі підпункту 4 пункту 8 Наказу №392-АГ, наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 27.01.2023 року №57-ОС додаток 2 вирішено не виплачувати додаткову винагороду вказаному військовослужбовцю за період з 01.09.2022 по 30.09.2022. також вказано, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 27.03.2023 у справі №237/2357/22 про скасування постанови Мар`їнського районного суду Донецької області від 11.10.2022 була винесена після переведення позивача для подальшого проходження служби до НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Переглянувши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, а також оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.
Відповідно до приписів Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме частини першої статті 2, військова служба в Україні за своєю правовою природою є державною службою особливого характеру, що істотно відрізняє її від інших видів публічної служби. Така служба полягає у професійній діяльності осіб, які за своїм станом здоров`я, віком та іншими встановленими критеріями є придатними до її проходження, і пов`язана із виконанням конституційно значущих функцій держави щодо забезпечення оборони, захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. З огляду на зазначене, держава бере на себе підвищені зобов`язання щодо належного матеріального та соціального забезпечення військовослужбовців як особливої категорії осіб, діяльність яких безпосередньо пов`язана з ризиками для життя та здоров`я.
У цьому контексті підлягають застосуванню також положення Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими врегульовано, зокрема, питання структури, порядку визначення та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям. Так, абзацом другим частини четвертої статті 9 цього Закону передбачено, що конкретний порядок виплати грошового забезпечення встановлюється уповноваженими суб`єктами владних повноважень - Міністром оборони України, керівниками інших центральних органів виконавчої влади, що мають у підпорядкуванні військові формування, а також керівниками розвідувальних органів. Такий підхід законодавця свідчить про необхідність гнучкого та оперативного регулювання питань матеріального забезпечення військовослужбовців залежно від умов проходження служби, особливо в період особливого стану.
Водночас частини друга та третя статті 9 Закону №2011-XII детально визначають склад грошового забезпечення, який включає як основні його елементи (посадовий оклад, оклад за військовим званням), так і додаткові - щомісячні та одноразові виплати, що мають стимулюючий або компенсаційний характер. При цьому законодавець наголошує, що розмір грошового забезпечення повинен враховувати цілу сукупність факторів, серед яких - складність та інтенсивність служби, її умови, рівень кваліфікації військовослужбовця, наявність наукових ступенів тощо. Крім того, грошове забезпечення підлягає індексації, що є додатковою гарантією збереження його реальної вартості.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та суттєвим загостренням безпекової ситуації, на підставі Указ Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в державі введено правовий режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду цієї справи. Вказана обставина об`єктивно зумовила необхідність запровадження додаткових механізмів матеріального стимулювання військовослужбовців.
З цією метою Кабінетом Міністрів України прийнято Постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року, якою передбачено, зокрема, виплату додаткової винагороди військовослужбовцям у період дії воєнного стану. Зазначена постанова має спеціальний характер та спрямована на забезпечення належного рівня матеріального заохочення осіб, які безпосередньо залучені до виконання завдань із забезпечення національної безпеки і оборони.
Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі до 30 000 гривень щомісячно, а у разі їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні відповідних заходів - до 100 000 гривень пропорційно часу такої участі. При цьому законодавець прямо встановлює, що підставою для виплати є відповідні накази командирів, що забезпечує формалізацію та документальне підтвердження участі військовослужбовців у відповідних заходах.
З метою практичної реалізації вказаних норм Адміністрацією Державної прикордонної служби України було видано внутрішній нормативний акт - наказ від 30.07.2022 №392/0/81-22-АГ, яким деталізовано механізм виплати такої винагороди, визначено перелік заходів, участь у яких дає право на підвищену виплату, а також встановлено випадки, коли військовослужбовець може бути позбавлений такої винагороди.
Зокрема, підпунктом 4 пункту 8 цього наказу передбачено, що у разі притягнення військовослужбовця до адміністративної відповідальності за військове адміністративне правопорушення, він може бути позбавлений відповідної додаткової винагороди за той місяць, у якому вчинено правопорушення, за умови наявності відповідного судового рішення.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу додаткової винагороди за вересень 2022 року, посилався саме на зазначену норму наказу, вказуючи на факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності за нібито вживання алкогольних напоїв на території військової частини.
Водночас колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на правову природу адміністративної відповідальності, яка врегульована Кодекс України про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається лише така дія чи бездіяльність, яка є протиправною, винною та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Відтак, для притягнення особи до відповідальності обов`язковою є наявність повного складу правопорушення.
Частина перша статті 172-20 КУпАП визначає об`єктивні ознаки правопорушення, пов`язаного із вживанням алкоголю військовослужбовцями, однак сам факт його вчинення підлягає встановленню виключно судом у відповідному процесуальному порядку.
Ключовим у даній справі є те, що постановою апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення було скасовано рішення суду першої інстанції та закрито провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення у діях позивача. Таким чином, юридичний факт притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутній.
З урахуванням положень частини четвертої статті 78 Кодекс адміністративного судочинства України, такі обставини мають преюдиційне значення і не підлягають повторному доказуванню у даній справі. Отже, відповідач був зобов`язаний врахувати зазначене судове рішення при вирішенні питання щодо виплати додаткової винагороди.
З огляду на викладене, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позбавлення позивача додаткової винагороди за вересень 2022 року не ґрунтується на вимогах законодавства та є протиправним, оскільки відсутня передбачена нормативними актами підстава - факт притягнення до адміністративної відповідальності.
Більше того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що дії відповідача суперечать принципам законності, обґрунтованості та пропорційності, оскільки обмеження права позивача на отримання грошового забезпечення було здійснено без належної правової підстави.
Доводи апеляційної скарги, як вірно встановлено під час апеляційного перегляду, не містять нових обставин чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки вже досліджених доказів та незгоди з правовою оцінкою, наданою судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить переконання, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко