ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/2627/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В,, Бєлової Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, в якому просила суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про відмову у призначенні пенсії за віком № 262940015865 від 29.11.2023 року ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 із зарахуванням періоду роботи з 28.07.1981 року по 31.07.1988 року відповідно до записів дубліката трудової книжки від 09.03.2005 року серії НОМЕР_1 та уточнюючих довідок, що підтверджують трудовий стаж з дня наступного за днем досягнення пенсійного віку, з 05.09.2023 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, введення в України воєнного стану та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2023 року Позивачці виповнилось 60 років, тобто відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вона досягла пенсійного віку та набула право на призначення пенсії за віком.
Позивачка звернулась з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, однак отримала рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 262940015865 від 29.09.2023 року. Підставою для відмови стало не зарахування до страхового стажу періоду роботи за записами дубліката трудової книжки від 09.03.2005 року серії НОМЕР_1 з 28.07.1981 року по 30.05.1995 року, оскільки дата заповнення дубліката не відповідає даті прийняття на роботу; за архівною довідкою від 14.09.2023 року № 108-11328 з 28.07.1981 року, оскільки відсутній запис про звільнення.
Страховий стаж за цим рішенням становить 17 років 03 місяці 19 днів.
Отримавши додаткові уточнюючі довідки в ТОВ «Електротехнічний завод», Позивачка повторно звернула до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (в межах тримісячного строку з моменту досягнення пенсійного віку).
Однак, результатом розгляду повторної заяви стало чергове рішення про відмову у призначенні пенсії за віком № 262940015865 від 29.11.2023 року.
Враховано стаж з 01.08.1988 по 06.07.1995 року згідно довідки ТОВ «Електротехнічний завод» № 500/063 від 21.11.2023 року. Страховий стаж за цим рішення становить 21 рік 07 місяці 25 днів.
Як вбачається із записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_1 , її заповнено 09.03.2005 року та в правому верхньому кутку першої сторінки (титульний аркуш) міститься напис Дублікат.
До дати заповнення дубліката трудової книжки позивач вже працювала:
З 28.07.1981 року по 31.07.1988 року на Київському заводі реле та автоматики (7 років 4 дні);
3 01.08.1988 року по 19.01.1995 року переведена на Київський електротехнічний завод в складі НПО «Реле та автоматики» (6 років 05 місяців 19 днів);
З 20.01.1995 року по 06.07.1995 року працювала на Київському електротехнічному заводі в складі НПО «Реле та автоматики» реорганізовано в АТ «Київський електротехнічний завод» (05 місяців 18 днів).
Подані позивачем документи були прийняті відповідачем, проте Рішенням №262940015865 від 29.11.2023 року відповідач відмовив у призначенні пенсії, так як її трудовий стаж є меншим за необхідний для призначення пенсії, а саме складає лише 21 р.7 м.25 д.
Вказану відмову відповідач обґрунтував тим, що не враховано до стажу періоди роботи згідно записів дублікату трудової книжки від 09.03.2005 НОМЕР_1 з 28.07.1981 по 30.03.1995 (дата заповнення трудової книжки передує даті прийняття на роботу, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993р. №58); за архівною довідкою від 14.09.2023 № 108-11328 з 28.07.1981 - відсутній запис про звільнення.
Разом із тим, позивач надала відповідачу архівні копії наказів про роботу за вказаний період, а саме:
- копію листа Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-15074 від 04.12.2023 року;
- копію архівної довідки Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-11327 від 14.09.2023 року;
- копію архівної довідки Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-11328 від 14.09.2023 року.
- копію довідки ТОВ «Електротехнічний завод» № 500/034 від 21.09.2023 року;
- копію архівної довідки Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-13600 від 03.11.2023 року;
- копію архівної довідки Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 108-13842 від 08.11.2023 року;
- копію довідки ТОВ «Електротехнічний завод» № 500/063 від 21.11.2023 року;
- копія наказу №80122-к від 06.07.1995 року;
- копію особистого рахунку 1995 року позивачки ;
- копію довідки ТОВ «Електротехнічний завод» № 500/064 від 21.11.2023 року;
- копію наказу №477 від 25.11.1983 року.
Проте відповідач їх до уваги не прийняв.
Не погодившись із вищевказаним рішенням ПФУ позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.
За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку мають особи за умови наявності страхового стажу не менше ніж 15 років станом на 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року, право на отримання пенсії за віком після досягнення 60 років виникає за наявності відповідного страхового стажу, який поступово збільшується. Зокрема, у період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року такий стаж має становити не менше 29 років.
Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV, у разі якщо з 01 січня 2018 року особа не має страхового стажу, визначеного частиною першою цієї статті, вона набуває право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років за наявності відповідного страхового стажу. Зокрема, у період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року такий стаж повинен становити від 21 до 31 року.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період часу, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісячно сплачувалися страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Обчислення страхового стажу здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду на підставі даних системи персоніфікованого обліку. Щодо періодів до впровадження такої системи - стаж визначається на підставі документів і в порядку, встановленому законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також на підставі відомостей, включених до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідно до цих документів.
Крім того, частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які до набрання чинності цим Законом враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії, зараховуються до страхового стажу у порядку і на умовах, визначених законодавством, яке діяло раніше, за винятком випадків, прямо передбачених цим Законом.
Частина третя статті 24 Закону № 1058-IV встановлює, що страховий стаж обчислюється у місяцях. Якщо особа працювала неповний місяць, але підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або добровільно брала участь у цій системі, та за цей місяць було сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (з урахуванням внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати), такий місяць зараховується як повний.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, визнається трудова книжка.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом для підтвердження стажу роботи також є трудова книжка.
У разі відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби чи навчання, а також архівними установами.
До позовної заяви позивачкою було додано дублікат трудової книжки серії  НОМЕР_1 , виданий 09 березня 2005 року.
Порядок ведення трудових книжок працівників на підприємствах, в установах та організаціях затверджено наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників».
Із набранням чинності зазначеним наказом втратила застосування Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (у редакції постанови від 02 серпня 1985 року № 252) зі змінами, внесеними постановою від 19 жовтня 1990 року № 412.
Інструкцією № 58 визначено, що трудова книжка заповнюється власником або уповноваженим ним органом не пізніше ніж у тижневий строк із дня прийняття працівника на роботу або прийняття на стажування студента закладу вищої освіти чи учня професійно-технічного навчального закладу, який здобув відповідну професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікованого робітника, молодшого спеціаліста, бакалавра чи спеціаліста та продовжує навчання на наступному рівні.
Особа, яка втратила трудову книжку або вкладиш до неї, зобов`язана негайно повідомити про це власника або уповноважений ним орган за місцем останньої роботи. Не пізніше ніж через 15 днів із дня подання заяви, а у разі ускладнень - в інший строк, власник або уповноважений орган зобов`язаний видати працівникові нову трудову книжку або вкладиш встановленого зразка з написом «Дублікат» у правому верхньому куті першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї оформлюється за загальними правилами. У розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» та «Відомості про заохочення» до дубліката вносяться записи про трудову діяльність, нагороди та заохочення за останнім місцем роботи на підставі раніше виданих наказів чи розпоряджень.
Якщо до працевлаштування на останнє підприємство працівник уже мав трудовий стаж, при оформленні дубліката у розділі «Відомості про роботу» в графі 3 спочатку зазначається загальний стаж роботи до прийняття на це підприємство, що підтверджується відповідними документами.
Загальний стаж роботи зазначається сумарно, тобто вказується загальна кількість років, місяців і днів без деталізації щодо конкретних підприємств, періодів роботи та займаних посад у минулому.
Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, вноситься окремими періодами у такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 - повне найменування підприємства, структурного підрозділу (цеху, відділу) та посади, на яку було прийнято працівника. Відомості про роботу за сумісництвом або суміщенням професій вносяться до дубліката за бажанням працівника.
Із записів у дублікаті трудової книжки серії  НОМЕР_1 вбачається, що її було оформлено 09 березня 2005 року, а у правому верхньому куті титульної сторінки міститься напис «Дублікат».
До моменту оформлення дубліката трудової книжки позивач уже здійснювала трудову діяльність, а саме:
- з 28 липня 1981 року по 31 липня 1988 року працювала на Київському заводі реле та автоматики (7 років і 4 дні);
- з 01 серпня 1988 року по 19 січня 1995 року була переведена на Київський електротехнічний завод у складі НПО «Реле та автоматики» (6 років 5 місяців 19 днів);
- з 20 січня 1995 року по 06 липня 1995 року працювала на Київському електротехнічному заводі у складі НПО «Реле та автоматики», яке було реорганізовано в АТ «Київський електротехнічний завод» (5 місяців 18 днів).
Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначено, що основним документом для підтвердження стажу роботи є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання чи архівними установами.
Якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження такого стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Крім того, пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що у випадку відсутності трудової книжки або якщо вона не містить необхідних записів чи містить неправильні або неточні записи про відповідні періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, витяги з наказів, особові рахунки, відомості на виплату заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори та угоди з відмітками про їх виконання, а також інші документи, що містять інформацію про періоди роботи.
Документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, мають бути підписані уповноваженими посадовими особами та засвідчені печаткою (за її наявності).
До підтвердження трудового стажу приймаються виключно ті відомості про періоди роботи, які внесені до довідок на підставі відповідних документів.
Разом із тим, дублікат трудової книжки серії  НОМЕР_1 , поданий позивачем до органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії, не містить запису про загальну кількість років, місяців і днів роботи до моменту оформлення цього дубліката.
Водночас судом встановлено, що позивач надала відповідачу архівні копії наказів, які підтверджують її роботу у спірний період.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні позивачці пенсії є протиправним, оскільки позивач подала належним чином оформлену трудову книжку з усіма записами про прийняття на роботу та звільнення, достовірність яких відповідач не оспорював, однак при визначенні страхового стажу врахував лише його частину, що є неправомірним.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують. При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова