Справа №561/893/25
Провадження № 2/571/23/2026

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 лютого 2026 року        с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі:головуючої судді Верзун О.П., за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СГ ТАС» та ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ПрАТ «СГ ТАС» на його користь 32989,78 грн., як відшкодування витрат, заподіяних позивачу та стягнути з другого відповідача - ОСОБА_1 на його користь 29361,16 грн. у відшкодування витрат, заподіяних позивачу. Крім того, просить стягнути з обох відповідачів судові витрати у сумі 3028 грн. 
Позов обгрунтовано тим, що відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобіля «Volvo» н.з. НОМЕР_1 визнано винним  у вчиненні ДТП, за участю автомобіля «Audi» н.з. НОМЕР_2 , який було застраховано у позивача.
Позивач сплатив власнику автомобіля «Audi» н.з. НОМЕР_2 через СТО ФОП ОСОБА_2 (здійснював ремонт) 128620 грн. страхового відшкодування. 
Відповідач ПрАТ «СГ ТАС» лише частково виплатив страхове відшкодування в розмірі 66269,06 грн., в той час, як вартість матеріального збитку, згідно Звіту експерта – 99258,84 грн.
Вважає, що відповідач ПрАТ «СГ ТАС» має обов`язок сплатити невідшкодовану ним частину збитку в розмірі 32989,78 грн. ( 99258,84 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) -32989,78 грн. ( часткова виплата відповідача). А відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь позивача 29361,16 грн., які є різницею суми збитку -128620 грн. та вартості матеріального збитку згідно звіту експерта № 3892 від 06.04.2022- 99258,84 грн. ( 128620-99258,84 = 29361,16). 
Цивільна справа надійшла до Рокитнівського районного суду за підсудністю з Зарічненського районного суду Рівненської області. 
07.10.2025 відкрито провадження у справі.
27.11.2025 надійшов відзив ПрАТ «СГ «ТАС», в якому представник просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наявність франшизи, яка становить 1500 грн., а також посилаючись на те, що згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягають витрати з відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу. Так як матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Audi» н.з. НОМЕР_2 , згідно Рахунку № 272 від 05.07.2022 ФОП ОСОБА_2 та регресної вимоги складає 128620 грн., коефіцієнт зносу складає 67,75%, що дорівнює 60850,94 грн., то відповідачем вірно виплачено за регресною вимогою -6 6269,06 грн.( 128620-60850,94-1500). 
Відповідач ОСОБА_1 не згідний з позовом, у заяві від 08.01.2026 повідомив, що має намір скористатися правничою допомогою та має намір ознайомитися з матеріалами справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Однак, правом на відзив не скористався. Доказів у спростування доводів позивача не надав. Клопотання, в якому заперечує щодо розгляду справи у його відсутність не надав. 
Фіксування судового засідання не проводилось, так розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без виклику сторін і жодна сторона щодо такого порядку розгляду справи не заперечувала.
Суд, розглянувши матеріли справи, встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з виплатою позивачем як страховиком відшкодування потерпілому, відповідальність якого застрахована цим страховиком, та переходом до останнього права вимоги до відповідача як завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування (суброгація).
Отже, до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про страхування», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №85/96-ВР) та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).
Законом України «Про страхування», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин урегульовано відносини у сфері страхування і ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.
Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону №85/96-ВР).
Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України закріплено обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до частини 2 статті 8 Закону страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 9 Закону, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (стаття 27 Закону №85/96-ВР).
За змістом положень статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( №1961-IV) до 01.01.2025 урегульовував відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У статті 6 Закону №1961-IVвизначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до положень пункту 22.1. статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з приписами статті 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) виснувано, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316 цс 18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав.
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року в справі № 755/518/19 (провадження № 61-22992св19) зроблено висновок про те, що відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Отже, розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору та вимогами спеціального законодавства.
Судом встановлені наступні фактичні обставини. 
04.07.2022 в м. Запоріжжя на вул. Лісозаводській мала місце ДТП за участю транспортних засобів «Volvo» н.з. НОМЕР_1 та «Audi» н.з. НОМЕР_2 ( а.с . 29, 27-28)
За договором страхування наземного транспорту № 3058/21 від 04.10.2021, укладеним між власником автомобіля «Volvo» н.з. НОМЕР_1 – ОСОБА_3  та ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», останнє, (позивач) взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження автомобіля або його знищення, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП ( а.с. 7-22,23,24,26-29). 
На підставі договору страхування, заяви про настання події за наслідками ДТП, позивач затвердив страховий акт, здійснив розрахунок страхового відшкодування та відшкодував власнику автомобіля «Audi» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 128620,00 грн., сплативши цю суму СТО ФОП ОСОБА_2 за ремонт ( а.с. 25,45-47).
Вартість відновлювального ремонту згідно рахунку-фактури № 272 від 05.07.2022 склала 138620 грн., а з врахуванням знижки наданої СТО – 128620 грн. ( а.с. 44).
Згідно звіту № 3892 від 04.07.2022, виконаного експертом ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Audi» н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП 04.07.2022 на дату оцінки дорівнює вартості відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запасні частини, що підлягають заміні складає 99258,84 грн. (а.с. 30-34).
Транспортний засіб «Volvo» н.з. НОМЕР_1 , водій, якого винний у ДТП, також був застрахований у ПрАТ «СГ «ТАС» ( а.с. 49, 92, 93). 
Відповідальність власника транспортного засобу «Volvo» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6  забезпечена у ПрАТ «СГ «ТАС» за договором про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВ). Страхова сума – 130000грн. 
Суд звертає увагу, що ПрАТ «СГ «ТАС» страховий поліс не надавався, суд вирішував справу за наявними у ній доказами. Останнім долучено до відзиву затверджений страховий акт № 18471/24/922, розрахунок суми страхового відшкодування та платіжне доручення ( а.с 90-93).
12.10.2022 згідно платіжного доручення № 293760 ПрАТ «СГ «ТАС» відшкодувало позивачу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» частину виплаченого останнім страхового відшкодування – 66269,06 грн., посилаючись на те, що відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодуванню підлягають витрати з відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу ( а.с. 92).
Оскільки збиток, завданий власнику автомобіля «Audi» н.з. НОМЕР_2 , згідно Рахунку № 272 від 05.07.2022 ФОП ОСОБА_2 та регресної вимоги складає 128620 грн., коефіцієнт зносу складає 67,75%, що дорівнює 60850,94 грн., то відповідачем виплачено за регресною вимогою -66269,06 грн. (128620 (збиток) - 60850,94(знос)-1500 (франшиза)). Суму заявлену позивачем до стягнення - 32989,78 грн. з цих же підстав не визнає ( а.с 94-95).
Надавши оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюють правовідносини, які виникають виключно у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( №1961-IV), який діяв на час настання ДТП та виникнення спору (до 01.01.2025), у випадку  пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Беручи до уваги вказану норму Закону, встановлений ліміт страхового відшкодування у сумі 130000 грн., суд приходить до висновку, що страховому відшкодуванню відповідачем ПрАТ «СГ «ТАС» підлягала сума, визначена страховим експертом у висновку експертно - автотоварознавчого дослідження № 3892, а саме 99258,84 грн., оскільки таким є розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Audi» н.з. НОМЕР_2  після ДТП 04.07.2022 року та з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу на запчастини, що підлягають заміні. 
Отже, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягала сума, яка покривається лімітом відповідальності власника КТЗ, проте, на думку суду, безпідставно була зменшена страховиком – відповідачем1. 
Таким чином, оскільки потерпілою третьою особою є лише одна особа - ОСОБА_4 , тому, на переконання суду, страхової суми було достатньо для повного відшкодування завданої відповідачем шкоди, яка визначена у сумі 128620 грн.
Суд наголошує на тому, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника (а в даному випадку на водія забезпеченого транспортного засобу), коли страхувальник уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 01.03.2013 № 4 з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.
З цих підстав позовна вимога до відповідача 2 – ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. 
А тому, стягненню з відповідача ОСОБА_1 підлягає 1500 грн. франшизи, оскільки в такому розмірі її було погоджено сторонами та передбачено умовами договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між власником транспортного засобу «Volvo» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 та ПрАТ «СГ «ТАС». 
Враховучи те, що позивачем розмежовано позовні вимоги, з огляду на предметний та суб`єктний склад правовідносини, суд дійшов до переконання, що спір в цій частині між двома суб`єктами господарювання має розглядатися в порядку господарського судочинства. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд,-
в и р і ш и в:
Позовні вимоги Приватного акціонерне товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерне товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот) у відшкодування понесених витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерне товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 154грн. 42 коп. (сто п`ятдесят чотири гривні 42 коп.) сплаченого судового збору. 
В решті позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне рішення виготовлено 26.02.26.
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» місцезнаходження: 03056, м.Київ, Борщагівська, б.154, код ЄДРПОУ:33908322, IBAN: НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк»
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 вид. Каховським РВ УМВС України в Херсонській області, РНКОПП: відомості відсутні.
Суддя: