П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/25742/25	

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,
повний текст судового рішення
складено 22.10.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України (ЗСУ) (далі ЦВММ), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2024 роки, одноразової допомоги при звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки без врахування розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2020 року, на 01.01.2021 року, на 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок на його користь грошового забезпечення, а саме: посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості військової служби, щомісячної премії, інших надбавок та доплат за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2024 роки, одноразової допомоги при звільнення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений законом станом на 01 січня календарного року, а саме: встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” станом на 01.01.2020 – 2102 грн, Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” станом на 01.01.2021 – 2270 грн, Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” станом на 01.01.2022 – 2481 грн, Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” станом на 01.01.2023 – 2684 грн, Законом України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” станом на 01.01.2024 – 3028 грн на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до пункту 4 Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” №704 від 30.08.2017 (далі Постанова №704) та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 “Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу”, затвердженого Постановою КМУ від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44) за кодом економічної класифікації видатків 2112 “Грошове забезпечення військовослужбовців”.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ЦВММ щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-ІХ, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано ЦВММ здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-ІХ, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-ІХ, відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в частині задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ЦВММ в періоди з 10.10.2018 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, що підтверджується копіями наказів №129 від 10.10.2018, №90 від 30.08.2021, №35 від 28.02.2022, №150 від 29.05.2024, наявними в матеріалах справи. 
Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати йому в повному розмірі грошового забезпечення за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 29.05.2024, звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо періоду з 19.07.2022 по 29.05.2024 року, відтак колегія суддів розглядає справу в частині позовних вимог щодо періодів з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022.
Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно обчислено позивачу у заниженому розмірі виплаченого за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошову допомогу для оздоровлення та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-ІХ, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 КМУ прийнято Постанову №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 КМУ ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до Постанови №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: “4.Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.”.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови КМУ №103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”.
Верховний Суд в постанові від 02.08.2022 року №440/6017/21 зазначив, що законодавець делегував КМУ повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб.
Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій. Відтак, на думку колегії суддів зазначення у п.4 Постанови №704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ.
Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
При цьому колегія суддів зазначила, що пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 року №2629-VІІІ “Про Державний бюджет України на 2019 рік” було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 року №294-ІХ “Про Державний бюджет України на 2020 рік” (далі Закон №294-ІХ) та Закон №1082-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Закон №294-ІХ не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Так, ч.3 ст.1-1 Закону №2262-ХІІ містить безумовне застереження про те, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19).
Отже, враховуючи те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону №1082-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Верховний Суд наголосив на тому, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом №1082-ІХ виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону и №2262-ХІІ та ст.9 Закону №2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VIII обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
В подальшому вказана правова позиція знайшла своє відображення у постановах Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №400/6214/21, від 28.02.2023 у справі №380/18850/21, від 06.04.2023 у справі №380/10075/21. 
Колегія суддів у контексті наведеного дійшла висновку, що для правильного вирішення вимог позивача, суди повинні встановити відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 на який позивач має право виплати, розмір прожиткового мінімуму, згідно з пунктом 4 Постанови №704 за період з 30.01.2020 до 31.12.2020, з 01.01.2021 до 01.02.2021, з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, на підставі викладеного вище, апеляційний суд як і суд першої інстанції, доходить висновку, що у позивача наявне право на обчислення грошового забезпечення за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 із посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік.
Щодо перерахунку та виплати позивачу за вказаний період розміру грошової допомоги для оздоровлення, одноразової допомоги при звільненні, та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).
Згідно із п.6 Розділу XXIII (Виплата грошової допомоги для оздоровлення) Порядку №260 розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Приписами п.6 Розділу XXXI (Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби) Порядку №260 передбачено, що розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
Відповідно до п.9 Розділу XXXII (Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби) Порядку №260 під час обчислення розміру грошової допомоги враховується підвищений посадовий оклад, який військовослужбовець отримував на день звільнення з військової служби (навчання).
Відтак, ураховуючи наведене, позивач має право на перерахунок виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки. Однак суд вважає, що відсутні підстави для перерахунку одноразової допомоги при звільненні, яка виплачувалась позивачу у 2024 році та не охоплюється зазначеним періодом. 
Таким чином, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність дій відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі виплачених за періоди з 30.01.2020 по 30.08.2021 та з 28.02.2022 по 18.07.2022 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 14.11.2019 №294-IX, “Про Державний бюджет України на 2021 рік” від 15.12.2020 №1082-ІХ, “Про Державний бюджет України на 2022 рік” від 02.12.2021 №1928-ІХ відповідно до періоду на відповідний тарифний коефіцієнт.
При цьому апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги, які судом першої інстанції залишені без задоволення, позивачем в апеляційному порядку не оскаржено.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центру військово-музичного мистецтва Військово-Морських Сил Збройних Сил України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк   О.І. Шляхтицький