ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/1269/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Усатої В.В. 
при секретарі судового засідання Корнух В.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (бульвар Гончарівський, 20, м. Харків, 61004) в інтересах держави, в особі 1.Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) 2. Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003) 3. Північно-східного офісу Держаудитслужби (м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022) 	
до 	1.Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61022) ,   2. Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (вул. Чоботарська, буд. 6, м. Харків, 61012)  	
про 	визнання недійсними додаткових угод та повернення коштів 	
за участю представників:
прокуратури - Хряк О.О.
позивача 1 - не з`явився;
позивача 2 - не з`явився;
позивача 3 - не з`явився;
відповідача 1 - Бевзюк О.О. 
відповідача 2 - Мартіна Л.Г. 

ВСТАНОВИВ:

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та Північно-східного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» та Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ», в якому просить:
- Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021;
- Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 15.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021;
- Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 20.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021;
- Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021;
- Стягнути з ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ: 34392042) на користь Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ:04059243) кошти в сумі 679 014,60 грн. (шістсот сімдесят дев`ять тисяч чотирнадцять гривень 60 коп.);
- Судовий збір у розмірі 17 837,78 грн. стягнути з ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ: 34392042) за таким реквізитами: Харківська обласна прокуратура, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок №UA178201720343160001000007171, код банку 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1269/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче засідання на 05 травня 2025 року о 11:45 год.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.04.2025 виправлено описку в ухвалі Господарського суду Харківської області від 15.04.2025 по справі № 922/1269/25, вказавши інформацію щодо позивача -3 - Північно-східного офісу Держаудитслужби (м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022).
21.04.2025 через систему «Електронний суд» представником Північно-східного офісу Держаудитслужби подані додаткові пояснення у справі за вх. № 9741.
30.04.2025 через систему «Електронний суд» представником Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (відповідача-2) подано відзив на позовну заяву за вх. № 10668 та заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 10616.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.04.2025 заяву представника Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 10616 від 30.04.2025) - задоволено. Постановлено підготовче засідання у справі № 922/1269/25 призначене на "05" травня 2025 р. о 11:45 год та наступні судові засідання провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника відповідача-2 адвоката Мартіної Людмили Григорівни ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з використанням власних технічних засобів (за допомогою системи для проведення відеоконференцій https://vkz.court.gov.ua).
01.05.2025 через систему «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» подано відзив на позов за вх. №10699 та клопотання про зупинення провадження у справі № 10701.
01.05.2025 через систему «Електронний суд» Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова подано відповідь на відзив відповідача -1 ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» за вх. №10757 та відповідь на відзив відповідача -2 КП«ХАРКІВ-СИГНАЛ» за вх. № 10761.
В судовому засіданні 05.05.2025 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання та розгляду клопотання ТОВ "Овіс Трейд" про зупинення провадження у справі (вх. № 10701 від 01.05.2025) на 29.05.2025 о 14:40 год. 
09.05.2025 через систему «Електронний суд» Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова подані заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі за вх. № 11380.
22.05.2025 через систему «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс трейд" подано клопотання про долучення доказів за вх. № 12442.
28.05.2025 через систему «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс трейд" подано клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень до Клопотання про зупинення провадження у справі № 922/1269/25 за вх. № 12818.
Подані докази долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.05.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Овіс трейд" про зупинення провадження у справі (вх. № 10701 від 01.05.2025) - задоволено. Зупинено провадження у справі № 922/1269/25. Провадження по справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюдненню повного тексту постанови.
23.12.2025 через систему «Електронний суд» Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова подано клопотання про поновлення провадження у справі за вх. № 30088, в якому повідомлено, що Велика Палата Верховного Суду постановою від 21.11.2025 прийняла рішення у справі №920/19/24. Вказане рішення набрало законної сили, а 15.12.2025 забезпечено надання загального доступу в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.12.2025 провадження у справі № 922/1269/25 поновлено. Призначено у справі підготовче засідання на 12 січня 2026 року о 16:00. 
12.01.2026 через систему «Електронний суд» представником ТОВ "Овіс Трейд" подано клопотання про відкладення розгляду справи за вх. № 740.
В судовому засіданні 12.01.2026 на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів за власною ініціативою, а також на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.01.2026 о 15:45 год.
В судовому засіданні 26.01.2026 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 02.02.2026 о 16:00 год.
27.01.2026 через систему «Електронний суд» представником Комунального підприємства "ХАРКІВ-СИГНАЛ" подано заяву за вх. № 2148 про долучення до матеріалів справи довіреності.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.01.2026 знято з розгляду справу № 922/1269/25, призначену до розгляду у судовому засіданні на «02» лютого 2026 р. о 16:00 год. Призначено розгляд справи № 922/1269/25 у судовому засіданні на "12" лютого 2026 р. о 14:00 год. Попереджено, що дату та час проведення судового засідання може бути змінено, з урахуванням поточної обстановки у місті Харкові, про що учасників справи буде повідомлено додатково ухвалою суду.
12.02.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача -1 подані додаткові пояснення за вх. № 3571.
В судовому засіданні 12.02.2026 на підставі п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.02.2026 о 16:10 год.
16.02.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача -1 подано клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи за вх. № 3769.
В судовому засіданні 16.02.2026 задоволено клопотання відповідача-1 (вх. № 3769 від 16.02.2026), внаслідок чого на підставі ч. 1 ст. 216 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 09.03.2026 о 15:00 год.
В судовому засіданні 09.03.2026 представник прокуратури підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.
Представники відповідачів проти позову заперечували та просили у задоволенні позову відмовити.
Інші учасники справи своїх представників в судове засідання не направили.
Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Водночас, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України.
Окрім того, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог чи заперечень.
Разом з цим, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
Отже, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами вивчення стану законності у сфері публічних закупівель та опрацюванням даних, оприлюднених на веб-порталі «Prozorro - публічні закупівлі», Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова встановлено, що Комунальним підприємством «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (далі - КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ», Відповідач-1) оголошено про проведення процедури закупівлі електричної енергії у обсязі 2 623 600 кВт/год за ДК 021:2015-09310000-5-«Електрична енергія» з очікуваною вартістю 7 083 720,00 грн. Замовником 10.02.2021 розміщено на вказаному веб-порталі оголошення про проведення відкритих торгів за номером № UA-2021-02-10-004017-b. Строк поставки товару з 01.05.2021 по 31.12.2021.
Згідно форми реєстру отриманих тендерних пропозицій по тендеру № UA-2021-02- 10-004017-b у проведені закупівлі прийняли участь наступні учасники: 
- ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ - 34392042) з остаточною пропозицією 6 296 640,00 грн.
- ТОВ «СПЕЦЕНЕРГОГРУП» (код ЄДРПОУ - 41319819) з остаточною пропозицією 7 082 932,92 грн. 
- ТОВ «БІОТЕК ГРУП УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ - 42451510) з остаточною пропозицією 7 083 720,00 грн. 
За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону обрано ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» - з остаточною пропозицією 6 296 640,00 грн з ПДВ, з ціною 2,40 грн. за кВт/год з ПДВ в обсязі 2 623 600 кВт/год.
Як наслідок, між ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» (далі - Постачальник, відповідач-2) та КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (далі - Споживач) 26.04.2021 укладено Договір № 26/04-2021 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір).
Відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. Договору, Постачальник постачає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії Споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого Споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії. Загальний обсяг постачання електричної енергії 2623600 кВтгод. 
Згідно з п. 3.3. Договору, місце поставки товару: 61012, Україна, Харківська область, Харків, вул. Чоботарська, 6 (адреса Замовника).
Сторони дійшли згоди щодо ціни електричної енергії за 1 кВт/год, визначивши її у розмірі 2,40 грн. з ПДВ. (Додаток № 3 до Договору «Комерційна пропозиція»).
Згідно п. п. 5.3., 5.4. Договору, до ціни Договору Постачальник має включити тариф на послуги з передачі електричної енергії. До ціни Договору Постачальник не включає вартість розподілу. Загальна вартість усього договору складає 6 296 640,00 грн., у томі числі ПДВ 20 % - 1 049 440,00 грн. (п. 5.1. Договору).
Додатком 1 до Договору (специфікацією) передбачений плановий обсяг передачі електричної енергії - 2623600 кВт/год. 
Згідно п. 13.1. Договору, договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника. 
Згідно заяви-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу (Додаток 2 до Договору), початок постачання електричної енергії 01.05.2021, термін дії Договору до 31.12.2021. 
Згідно тендерної документації та Договору, джерело фінансування закупівлі № UA2021-02-10-004017-b - кошти від господарської діяльності підприємства. 
Розрахунки Споживача за Договором здійснюються шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника, вказаний в Договорі. Оплата вважається здійсненою після того, як на рахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за електричну енергію відповідно до умов цього Договору (п. 5.7. Договору).
Відповідно до п. 5.1 Договору 26/04-2021 Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни елетричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Згідно з п. 5.5. ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.
Крім того, пунктом 13.2. Договору передбачено, що Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право Споживача розірвати Договір. Постачальник зобов`язаний повідомити Споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації Постачальнику, якщо Споживач не приймає нові умови.
Відповідно до п. 13.9. умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Також п. 13.10. істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення, Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією, при цьому, така пропозиція в кожному окремому випадку, коли на ринку відбувається об`єктивне коливання ціни за одиницю товару в бік збільшення, повинна бути обґрунтована і документально підтверджена. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну товару. Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни товару, повинен містити дані щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення цього Договору (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення цього Договору) та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення Постачальника щодо збільшення ціни і повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої торгово-промисловою палатою України, або регіональною торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики. У випадку прийняття рішення Споживачем щодо внесення змін до цього Договору у вказаній частині до розрахунку ціни за одиницю товару приймається ціна за одиницю товару, що визначена Сторонами у момент укладення цього Договору (з урахуванням внесених раніше змін до цього Договору, та якщо такі обставини мали місце). При цьому, максимальна сума, на яку Сторонами може бути здійснено підвищення ціни за одиницю товару визначається як різниця між середньоринковою ціною (діапазоном цін тощо) за одиницю товару на момент письмового звернення Постачальника щодо зміни ціни та середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару на день укладення цього Договору (допускається надання документального підтвердження щодо середньоринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю товару в межах 10 днів щодо дати укладення цього Договору), або станом на момент внесення змін до цього Договору в частині ціни за одиницю товару, якщо такі зміни до цього Договору вже були раніше здійснені Сторонами.
Так, у подальшому між Споживачем та Постачальником укладено: 
1. Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 2,64 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,24 грн. за 1 кВт*год або на 10 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. Початок строку дії додаткової угоди № 1 від 18.08.2021- з 01.08.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
2. Додаткову угоду № 2 від 15.09.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 2,75 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,35 грн. за 1 кВт*год або на 14,58 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. Початок строку дії додаткової угоди № 2 від 15.09.2021- з 01.09.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
3. Додаткову угоду № 3 від 20.10.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 3,02 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,62 грн. за 1 кВт*год або на 25,83 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. Початок строку дії додаткової угоди № 3 від 20.10.2021- з 01.10.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
4. Додаткову угоду № 4 від 18.11.2022, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 3,29 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,89 грн. за 1 кВт*год або на 37,08 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. Початок строку дії додаткової угоди № 4 від 18.11.2021- з 01.11.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України.
При цьому, оспорювані додаткові угоди укладалися щомісячно, починаючи з серпня 2021 року.
Внаслідок укладення додаткових угод №1 від 18.08.2021, №2 від 15.09.2021, №3 від 20.10.2021, №4 від 18.11.2021 ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 2,40 грн до 3,29 грн. (з ПДВ) за 1 кВт/год, тобто на 0,89 грн. (37,08 % від первинної ціни), а обсяг постачання електричної енергії зменшено з 2 623 600 кВт/год до 2 194 085 кВт/год, що на 429 515 кВт/год, менше від запланованого.
Загальний обсяг фактично поставленого товару - електричної енергії (з врахуванням всіх додаткових угод) становить 1 809 877 кВт, що на 813 723 кВт менш, ніж встановлено первісними умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021.
Прокуратура вважає, що при укладенні вищевказаних додаткових угод до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 порушено вимоги Закону України «Про публічні закупівлі», з огляду на наступне.
Підстави внесення змін до істотних умов Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 в частині збільшення ціни за одиницю товару обґрунтовуються наступними документами:
1. В якості обґрунтування при укладанні додаткової угоди № 1 від 18.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 34392042) направлявся лист Споживачу № 4 від 13.08.2021 з посиланням на інформацію ДП «Оператор ринку» за серпень 2021 року згідно з якою середньозважена ціна електричної енергії на майданчику РДН у торговій зоні ОЕС України за першу декаду серпня 2021 року склала 2127,10 грн (без ПДВ та тарифу передачі) в порівнянні з середньозваженою ціною електричної енергії на майданчику РДН у торговій зоні ОЕС України, за липень 2021 року складала 1444,05 грн, тобто зросла на 47,30 %. У зв`язку з чим запропоновано змінити ціну з 01.08.2021 в бік збільшення на підставі п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Так, Постачальник у своєму листі від 13.08.2021 посилається на довідку Харківської торгово-промислової палати від 10.08.2021 № 1833/21.
Пунктом 3 додаткової угоди №1 передбачено, що вона діє з 01.08.2021 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України). Вказаною угодою підвищено ціну до 2,64 грн. за 1 кВт*год з ПДВ).
У наданій довідці Харківської торгово-промислової палати № 1833/21 наведено лише інформацію згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», а саме середньозважені ціни на майданчику ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України за липень (01.07-31.07) 2021 року та 1 декаду (01.08-10.08) серпня 2021 року та відсоток коливання цін між зазначеними періодами - + 47,30%. У ціновій довідці зазначено, що вона носить виключно фактографічно-інформаційний характер.
Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати від 10.08.2021 відсутні дані про коливання електроенергії на ринку, зокрема не наведено розрахунок вартості електроенергії станом на попередні календарні дати, не враховано середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, в довідці порівнюються різні періоди часу - місяць та декада місяця.
Відтак, цінова довідка Харківської торгово-промислової палати від 10.08.2021 № 1833/21 не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку та її не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 в частині збільшення ціни.
Вказана цінова довідка за своїм змістом та суттю є лише документом фактографічно інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди.
Таким чином, на думку прокуратури, вищезазначене свідчить про те, що укладанням додаткової угоди № 1 від 18.08.2021 безпідставно підвищена ціна на електричну енергію.
Крім цього, про необхідність зміни ціни Постачальник повідомив замовника своїм листом від 13.08.2021 із їх застосуванням з 01.08.2021.
Прокуратура вважає, що вказаним грубо порушено вимоги п. 4 ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії»; п. 3.1.1 ПРРЕЕ, п. 3.2.4. ПРРЕЕ, пп. 40 п.2.2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу щодо обов`язку електропостачальника у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу (у тому числі комерційної пропозиції) не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір; п. 11 ч. 1 ст. 58 вказаного Закону щодо права споживача отримувати від відповідного електропостачальника повідомлення про його наміри внести зміни до будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до внесення.
Згідно додаткової угоди № 1 від 18.08.2021, сторони погодили застосувати умови Додаткової угоди до відносин між ними, які виникли з 01.08.2021 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України), що також, на думку прокуратури, свідчить про недобросовісність дій ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» та відсутність наміру поставляти електричну енергію за ціною згідно умов первинного Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021.
2. В якості обґрунтування при укладанні додаткової угоди № 2 від 15.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, сторони також зазначають п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Так, Постачальник у своєму листі від 13.09.2021 за вих. № 3 посилається на довідку Харківської торгово-промислової палати від 10.09.2021 № 2183/21. 
Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що вона діє з 01.09.2021 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України). Вказаною угодою підвищено ціну до 2,75 грн. за 1 кВт*год з ПДВ.
У наданій довідці Харківської торгово-промислової палати № 2183/21 наведено лише інформацію згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», а саме середньозважені ціни на майданчику ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України за 1 декаду серпня (01.08-10.08) 2021 року та 1 декаду вересня (01.09- 10.09) 2021 року та відсоток коливання цін між зазначеними періодами - + 4,23%. У ціновій довідці зазначено, що вона носить виключно фактографічно-інформаційний характер.
Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати відсутні дані про коливання електроенергії на ринку, зокрема не наведено розрахунок вартості електроенергії станом на попередні календарні дати, не враховано середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, в довідці порівнюються різні періоди часу - декади місяців.
Відтак, довідка Харківської торгово-промислової палати від 10.09.2021 № 2183/21 не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку та її не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору про постачання електричної енергії 26/04- 2021 від 26.04.2021 в частині збільшення ціни.
Отже, вказана цінова довідка за своїм змістом та суттю є лише документом довідково-інформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди.
Таким чином, за твердженнями прокуратури, вищезазначене свідчить про те, що укладанням додаткової угоди № 2 від 15.09.2021 безпідставно підвищена ціна на електричну енергію.
Крім цього, про необхідність зміни ціни Постачальник повідомив замовника своїм листом від 13.09.2021 із їх застосуванням з 01.09.2021.
3. В якості обґрунтування при укладанні додаткової угоди № 3 від 20.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, сторони зазначають п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Так, Постачальник у своєму листі від 13.10.2021 за вих. № 12 посилається на довідку Харківської торгово-промислової палати від 12.10.2021 № 2516/21. 
Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що вона діє з 01.10.2022 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України). Вказаною угодою підвищено ціну до 3,02 грн. за 1 кВт*год з ПДВ.
У наданій ціновій довідці наведено лише інформацію згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», а саме середньозважені ціни на майданчику ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України за 1 декаду вересня (01.09-10.09) 2021 року та 1 декаду жовтня (01.10-10.10) 2021 року та відсоток коливання цін між зазначеними періодами - + 15,84%. У ціновій довідці зазначено, що вона носить виключно фактографічно-інформаційний характер. 
Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати відсутні дані про коливання електроенергії на ринку, зокрема не наведено розрахунок вартості електроенергії станом на попередні календарні дати, не враховано середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, в довідці порівнюються різні періоди часу - декади місяців.
Відтак, на думку прокуратури, довідка Харківської торгово-промислової палати від 12.10.2021 № 12 не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку та її не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 26/04- 2021 від 26.04.2021 в частині збільшення ціни.
Вказана цінова довідка за своїм змістом та суттю є лише документом довідковоінформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. 
Таким чином, прокуратура вважає, що вищезазначене свідчить про те, що укладанням додаткової угоди № 3 від 20.10.2021 безпідставно підвищена ціна на електричну енергію.
Крім цього, про необхідність зміни ціни Постачальник повідомив замовника своїм листом від 13.10.2021 із їх застосуванням з 01.10.2021.
4. В якості обґрунтування при укладанні додаткової угоди № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, сторони зазначають п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Так, Постачальник у своєму листі від 03.11.2021 за вих. № 5 посилається на довідку Харківської торгово-промислової палати від 03.10.2021 № 2516/21. 
Пунктом 3 додаткової угоди передбачено, що вона діє з 01.11.2021 (на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України). Вказаною угодою підвищено ціну до 3,29 грн. за 1 кВт*год з ПДВ. 
У наданій ціновій довідці Харківської торгово-промислової палати наведено лише інформацію згідно з інформацією з офіційного сайту ДП «Оператор ринку», а саме середньозважені ціни на майданчику ринку «на добу наперед» (РДН) у торговій зоні ОЕС України за 1 декаду жовтня (01.10-10.10) 2021 року та 3 декаду жовтня (21.10- 31.10) 2021 року та відсоток коливання цін між зазначеними періодами - + 13,46%. У ціновій довідці зазначено, що вона носить виключно фактографічно-інформаційний характер. 
Так, у довідці Харківської торгово-промислової палати відсутні дані про коливання електроенергії на ринку, зокрема не наведено розрахунок вартості електроенергії станом на попередні календарні дати, не враховано середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення, в довідці порівнюються різні періоди часу - декади одного місяця. 
Відтак, прокуратура вважає, що довідка Харківської торгово-промислової палати від 03.11.2021 № 2773/21 не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на електроенергію на ринку та її не може бути розцінено як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 26/04- 2021 від 26.04.2021 в частині збільшення ціни.
На переконання прокуратури, вказана цінова довідка за своїм змістом та суттю є лише документом довідковоінформаційного характеру та фактично дублює дані із сайту ДП «Оператор ринку», в якому не міститься точної інформації про коливання цін на електричну енергію станом як на момент звернення товариства про внесення змін до договору, так і на момент підписання спірної додаткової угоди. 
Таким чином, за твердженнями прокуратури, вищезазначене свідчить про те, що укладанням додаткової угоди № 4 від 18.11.2021 безпідставно підвищена ціна на електричну енергію. 
Про необхідність зміни ціни Постачальник повідомив замовника своїм листом від 03.11.2021 із їх застосуванням з 01.11.2021.
Таким чином, прокуратура вказує, що в цінових довідках Харківської торгово-промислової палати, направлених ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» в обґрунтування необхідності збільшення ціни електричної енергії, не зазначено вартість електричної енергії на попередні дати, з яких почалася зміна ціни на ринку, а лише зазначено середньозважені ціни за різні проміжки часу та їх порівняння між собою. Вказані довідки не відображають інформацію, яка надає можливість прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни, не враховують середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору.
Крім того, додаткові угоди № 1, 2 ,3, 4 є такими, що укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки, кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, а тому є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично є незаконною, так як з урахуванням попередньої додаткової угоди ціна по послідуючі фактично перевищує підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 % (на 37,08 %), визначених в статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» у порівнянні із основним договором.
Також прокуратурою зазначено, що застосування у Додаткових угодах ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо перерахунку (підвищення ціни) на електричну енергію, не відповідає вимогам закону. Вказане безумовно є підставою для кваліфікації таких дій як недобросовісних.
При цьому, прокуратура вважає, що відповідач при поданні остаточної пропозиції, свідомо занизив ціни з метою отримання перемоги та створення несприятливих умов для учасників торгів, їх дискримінації, непрозорості, спотворення добросовісної конкуренції тощо. 
Уклавши договір про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 із Споживачем, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» прийняло на себе зобов`язання постачати предмет поставки (електроенергію) протягом усього періоду договору, та підприємство усвідомлювало всі фінансові ризики такої підприємницької діяльності. Тож, рішення переможця про підписання договору є його добровільне волевиявлення, про те, що він згодний на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.
Приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю знецінює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Відтак, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» не поставлено Споживачу 813 723 кВт електричної енергії, що призвело до недоотримання КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» електричної енергії в обсязі, на який воно розраховувало при укладенні вказаного договору, адже постачання електричної енергії склало лише 68,98 % 1 809 877 кВт) від обумовленого об`єму ( 2 623 600 кВт).
При цьому, неодноразове підвищення ціни за одиницю товару з ініціативи ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» не відповідає принципу добросовісної конкуренції серед учасників. Укладення КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» додаткових угод № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 зі збільшенням ціни за одиницю товару жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності.
За таких обставин, прокуратура вважає, що правові підстави для зміни ціни одиниці товарів за договорами у відповідності до укладених додаткових угод відсутні, а тому додаткові угоди № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 є такими, що суперечать Закону України «Про публічні закупівлі», а відтак, необхідно їх визнати недійсними на підставі положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України, а безпідставно одержані відповідачем-2 кошти у розмірі 679 014,60 грн. підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Враховуючи наведене, керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради та Північно-східного офісу Держаудитслужби звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» та Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ», в якому просить: визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021; визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 15.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021; визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 20.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021; визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021; стягнути з ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» на користь Харківської міської ради кошти в сумі 679 014,60 грн.
В обґрунтування порушень інтересів держави у даному спорі та підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивачів, Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова зазначено наступне.
Згідно з п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом, яким є Закон України «Про прокуратуру». 
У ч. 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. 
Тлумачення ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
(а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
(б) у разі відсутності такого органу. Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, у зв`язку із чим у законодавстві встановлено, що, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
При цьому, під час здійснення представництва інтересів держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовом (заявою, поданням).
Згідно з ч.ч.3, 4, 5 ст.53 ГПК України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. 
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.
Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).
Згідно пункту 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду України, прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ, організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц також зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Слід зазначити, що у судовому процесі держава бере участь як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач і визначив стороною у справі певний орган (така позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №913/152/19, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 27.02.2019 у справі №761/3884/18).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зроблено висновок про застосування ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Зокрема зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу і з врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, розкрите Конституційним Судом України поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. 
В обґрунтування наявності порушення інтересів держави внаслідок укладення додаткових угод № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 та безпідставно сплачених постачальнику бюджетних коштів прокуратура зазначає наступне.
Під час укладення вказаних додаткових угод сторонами не дотримані вимоги Бюджетного кодексу та Закону України «Про публічні закупівлі» та визначені у ньому принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, максимальної ефективності та економії.
Відповідно до пункту 25 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.
Предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Послуги - будь-який предмет закупівлі, крім товарів і робіт, зокрема транспортні послуги, освоєння технологій, наукові дослідження, науково-дослідні або дослідноконструкторські розробки, медичне та побутове обслуговування, найм (оренда), лізинг, а також фінансові та консультаційні послуги, поточний ремонт, поточний ремонт з розробленням проектної документації (пункти 22, 21 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі»).
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі».
Бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (ч. 1 ст. 95 Конституції України). Положення ч. 3 ст. 95 Конституції України, згідно з яким держава прагне до збалансованості бюджету України, Конституційний Суд України розглядає як намагання держави при здійсненні бюджетного процесу дотримуватися рівномірного співвідношення між доходною та видатковою частинами Державного бюджету України і як її завдання та обов`язок при цьому реалізовувати конституційні засади розвитку і зміцнення демократичної, соціальної, правової держави, забезпечення її суверенітету і економічної самостійності, утвердження прав і свобод людини (рішення Конституційного Суду України від 27.11.2008 №26- рп/2008).
Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України визначено, що бюджетна система України функціонує, зокрема, за принципом ефективності та результативності, який означає, що при виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів. 
У свою чергу, практична реалізація вказаного принципу бюджетної системи України під час здійснення видатків бюджету досягається завдяки Закону України «Про публічні закупівлі». Цей Закон, як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.
Сфера публічних закупівель є функціонально орієнтованим елементом економічної безпеки держави, вбудованим у механізм функціонування бюджетного сектора економіки, ресурсно-економічного і фінансового забезпечення галузей державного управління, освіти, культури та охорони здоров`я. При цьому економічна безпека у сфері закупівель полягає в цільовому та ефективному витрачанні бюджетних коштів, дотриманні необхідної якості товарів, що поставляються, і послуг, максимально повному використанні конкурсних правил при виборі постачальників, протидії кримінально- корупційним загрозам.
Забезпечення економічної безпеки у сфері державних закупівель означає її розвиток відповідно до суспільно необхідних потреб державних інститутів, економічних норм і нормативів забезпеченості та витрачання відповідних ресурсів, встановлених стандартів якості та ефективності та в рамках правового поля.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників. Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч. 5 ст. 5 Закону).
Крім того, конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів (п. 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).
Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені в Законі України «Про публічні закупівлі». Дотримуватись цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.
При цьому метою Закону України «Про публічні закупівлі» є саме забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель» створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції досягнення максимальної економії, ефективність та пропорційності.
Держави - учасниці Конвенції ООН проти корупції, прийнятої на 58 сесії Генеральної Асамблеї ООН 31.10.2003, беручи до уваги принципи належного управління державними справами й державним майном, справедливості, відповідальності й рівності перед законом і необхідність забезпечити добропорядність, домовилися про те, що цілями Конвенції є, зокрема, заохочення чесності, відповідальності й належного управління громадськими справами й державним майном (преамбула та ст. 1 Конвенції).
У сфері державних закупівель та управління державними фінансами кожна Держава - учасниця, зокрема й Україна, вживає згідно з основоположними принципами своєї правової системи необхідних заходів для створення належних систем закупівель, які ґрунтуються на прозорості, конкуренції та об`єктивних критеріях прийняття рішень і є ефективними (ч. 1 ст. 9 Конвенції ООН проти корупції).
Так, порушення законодавства про публічні закупівлі призводять до незабезпечення положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, нівелюють конституційні засади, тобто фактично відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору. Обставини вчинення та наслідки таких діянь для економіки держави свідчать про невідповідність указаних фактів як правовій природі здійснення публічних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства.
Зазначені обставини та наслідки передбачають розпорядження публічними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності їх витрачання, які забезпечуються завдяки добросовісній конкуренції суб`єктів господарювання. 
Так, аналізуючи вищевикладене слід дійти висновку, що порушення інтересів держави вбачається не тільки з неналежного використання коштів місцевого чи державного бюджету, а, і публічних коштів, чи неналежної та неефективної діяльності суб`єктів, які створені державою або територіальною громадою, тощо.
Порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання коштів, спричиняє істотну шкоду інтересам держави щодо здійснення права державної власності, тобто права держави володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і у своїх інтересах коштами, що належать їй як безпосередньо, так і через органи державної влади, і, як наслідок, не відповідає суспільному інтересу. Виконання зобов`язань за оскаржуваним правочином, укладеним із порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, не відповідає принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України). 
Зі змісту ст. 15, 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді. 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19, пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19, пункт 40)).
Недійсність правочину (договору) як приватно-правова категорія, покликана не допускати або припиняти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 924/637/20, від 21.12.2022 у справах № № 904/180/22 та 904/193/22, від 18.01.2023 у справі №904/115/22 тощо.
Поняття «інтереси Держави» відрізняються від інтересів інших сторін господарського процесу. В основу перших завжди покладена потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист закону, прав та інтересів усіх суб`єктів господарювання тощо. «Інтереси Держави» є оціночним поняттям, у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, у чому саме відбулося чи може відбутись порушення матеріальних чи інших інтересів Держави.
Подаючи позов в інтересах Держави, не можна говорити лише про матеріальне благо Держави, адже відновлення законності є не менш вагомим чинником у демократичному суспільстві, основним покликанням якого є насамперед недопущення порушення закону у майбутньому.
Дотримання приписів закону відповідає легітимній меті встановленим правилам у Законі України «Про публічні закупівлі».
Разом з цим, аналізуючи поняття «майнової шкоди державі» з точки зору мети Закону України «Про публічні закупівлі» у контексті обставин даної справи вагомим є аспект щодо дотримання чи порушення вимог цього Закону, наявності/ відсутності умов для визнання недійсними результатів закупівлі.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист. 
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес». Зокрема, зазначено, що у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. 
Гарантоване ст. 55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. 
Відтак, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи дійсно щодо особи має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Порушення законодавства про публічні закупівлі при укладенні додаткових угод про збільшення ціни товару після укладення договору про закупівлю, не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення інтересів держави.
Як наслідок, укладення додаткових угод з порушенням вимог законодавства може призвести до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.
Відповідно до Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань та здійснення витрат бюджету.
Таким чином, КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» є учасником бюджетного процесу та мало б ефективно розпоряджатися бюджетними коштами, у даному випадку на оплату електричної енергії.
Тому, в такому випадку наявні інтереси держави у відносинах, що виникли між КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (одержувачем бюджетних коштів) та ТОВ «ОВІС ТРЕЙД», яке безпідставно отримало бюджетні кошти, що відповідає положенням щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, визначеним Конституційним судом України.
Держава як гарант верховенства права в Україні гарантує, що укладення договору про закупівлю товарів за бюджетні кошти відповідно до вимог законодавства про публічні закупівлі сприятиме ефективному, прозорому та цільовому використанню бюджетних коштів. Реалізація вказаних гарантій впроваджується через діяльність спеціально уповноважених органів. 
Тому, підставою для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом є порушення економічних інтересів держави, що виразилась у вчиненні незаконного правочину і, як наслідок, проведення бюджетного фінансування з порушенням законодавчо встановленого порядку.
З метою усунення порушень бюджетного законодавства та законодавства у сфері публічних закупівель, та повернення незаконно сплачених бюджетних коштів, що призвело до їх нераціонального використання, такі інтереси держави потребують захисту. 
Закон України «Про публічні закупівлі» установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. 
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Отже правильне, в порядку, визначеному законодавством, використання бюджетних коштів беззаперечно становить державний інтерес.
Суперечності, які виникають у бюджетних правовідносинах, зачіпають як інтереси держави, так і суспільні інтереси, тож порушення інтересів держави у цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді. 
Спеціальним законом, який визначає виключні випадки представництва інтересів держави в суді є Закон України «Про прокуратуру», згідно ст. 23 якого представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Конституційний суд України у своєму рішенні від 08.04.1994 № 1-1/99 зазначив, що таким органом може бути як орган державної влади, так і орган місцевого самоврядування.
Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
«Нездійснення захисту» має прояв в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. 
У зв`язку з цим, уповноважені державні та інші органи зобов`язані вживати (реалізувати) комплекс організаційно-правових та інших заходів, спрямованих на створення умов для такого захисту прав. 
Означене повністю відповідає практиці Європейського суду з прав людини та узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Менчинська проти Російської Федерації» зазначено, що за певних обставин (для захисту прав безпомічних груп населення (дітей, інвалідів), у випадках, коли таке порушення стосується інтересів великої кількості громадян або коли вимагається захистити інтереси держави, виступ прокурора на боці однієї з сторін може бути виправданим.
Одночасно із цим, за змістом установленої практики Верховного Суду прокурор не може замінювати лише належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
При цьому, належним суб`єктом владних повноважень для захисту інтересів держави є не будь-який орган, що уповноважений державою здійснювати певні функції контролю у певній сфері, а лише той, який має відповідні повноваження для захисту таких інтересів, про що, зокрема, вказано у правовій позиції у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №905/803/18.
З огляду на викладене, прокурор звертається до господарського суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, Північносхідного офісу Державної аудиторської служби України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. Територіальна громада має право самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і Законів України.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. 
Частиною другою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону № 280/97-ВР).
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини перша, четверта та восьма статті 60 Закону № 280/97-ВР).
За висновками КГС ВС, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами першою та другою статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі статтею 172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. 
Відповідно до п.3 ч.2 ст.22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. 
Згідно з п.п.4, 7 ч.5 ст.22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон).
Пунктом 11 частини першої статті 1 Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
Отже, замовниками у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі» є суб`єкти, які створені державою або територіальною громадою для забезпечення потреб суспільства.
Частиною другою статті 81 Цивільного кодексу України обумовлено, що юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом, зокрема Президента України, органу державної влади або органу місцевого самоврядування. 
Відповідно до статті 78 Господарського кодексу України комунальне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. 
Орган, до сфери управління якого входить комунальне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. 
Майно комунального підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
Як вбачається зі статуту Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (в новій редакції), затвердженого 22.03.2023 заступником директора Департаменту начальником управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, підприємство створене відповідно до рішення 15 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 03.10.2007 № 177/07 «Про створення комунального підприємства «Сигнал» в результаті реорганізації шляхом виділення з комунального підрядного спеціалізованого підприємства по ремонту і будівництву автошляхів м. Харкова «ШЛЯХРЕМБУД» зі змінами, внесеними рішенням 16 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 21.11.2007 року № 269/07, та належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Згідно п. п. 1.2., 1.3 Статуту засновником Підприємства є Харківська міська рада, власником майна Підприємства є Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради.
Відповідно до п. 3.1. Статуту, метою діяльності Підприємства є впровадження та ефективне утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху, отримання прибутку для розвитку Підприємства.
Отже, хоча юридична особа і створена, у тому числі, з метою отримання прибутку, такий суб`єкт є замовником і має дотримуватися вимог Закону під час здійснення закупівель товарів, робіт і послуг, керуючись вартісними межами, визначеними Законом, оскільки забезпечує потреби держави/територіальної громади не на комерційній основі, а на підставі відповідного рішення, яким на нього покладено таку функцію.
З вищевикладених положень законодавства та статуту вбачається, що КП «ХАРКІВСИГНАЛ» є підприємством, яке забезпечує потреби територіальної громади, а саме, впровадження та ефективне утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху (орган місцевого самоврядування створив та уповноважив саме цю юридичну особу забезпечувати відповідну потребу), є одержувачем бюджетних коштів та належить органу місцевого самоврядування, тому КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» є замовником в розумінні Закону України "Про публічні закупівлі".
Власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова. Майно закріплюється за Підприємством на праві господарського відання. Підприємство відповідає за збереження та ефективне використання закріпленого за ним майна.
Згідно з п.п. 5.1., 5.2. Статуту майно Підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства. Майно Підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та належить Підприємству на праві господарського відання на підставі укладеного договору з управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.
Пунктом 5.3. Статуту передбачено, що джерелами формування майна Підприємства є, зокрема, доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності, кошти одержані з бюджетів всіх рівнів.
Статтею 63 Господарського кодексу України передбачено, що одним із видів підприємств є комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади. 
Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить.
Отже, комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном). 
Такий висновок зазначено Верховним Судом у постановах від 14.03.2018 по справі №815/1216/16, від 05.11.2024 по справі 918/22/24.
За результатами розгляду касаційної скарги у справі № 905/1907/21 від 21.06.2023 Велика Палати Верховного Суду дійшла наступних висновків «Використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців відповідної області. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси відповідної територіальної громади. Таким чином, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів беззаперечно становлять суспільний та державний інтерес, а незаконність договорів (угод), на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному та державному інтересу не відповідають.
Крім того, у постанові від 09.08.2023 у справі 924/1283/21 Верховний Суд дійшов наступних висновків: «З огляду на викладене апеляційний господарський суд у справі, яка розглядається, дійшов помилкових висновків про відмову у стягненні коштів на користь Війтовецької селищної ради з підстав того, що рада не була стороною договору про закупівлю та додаткових угод до нього, а також того, що Опорний навчальний заклад «Купільська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Війтовецької селищної ради Хмельницької області» є окремою юридичною особою, має власні рахунки, самостійно проводить свою фінансово-господарську діяльність, а селищна рада не є розпорядником коштів вказаного суб`єкта. 
Водночас з урахуванням того, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб - мешканців селища; завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності; неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси територіальної громади, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для стягнення безпідставно отриманих коштів за незаконними правочинами».
Отже, кошти якими оплачено поставлений за Договором товар, не залежно від того, чи фінансування здійснювалося на пряму з бюджету чи з рахунків комунального підприємства є - власністю територіальної громади.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону "Про відкритість використання публічних коштів" публічні кошти - це кошти державного бюджету (крім таємних видатків), бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, кредитні ресурси, надані під державні та місцеві гарантії, кошти Національного банку України, державних банків, державних цільових фондів, Пенсійного фонду України (далі - Пенсійний фонд), фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також кошти суб`єктів господарювання державної і комунальної власності, отримані ними від їхньої господарської діяльності. 
Згідно з п.3 ч.1 ст.1 цього Закону державні підприємства належать до суб`єктів господарювання державної і комунальної власності.
Закупівлі комунальних підприємств мають відповідати таким же принципам, які визначені й Законом "Про публічні закупівлі". 
Водночас, порушення законодавства про публічні закупівлі не сприяє раціональному та ефективному використанню бюджетних коштів і створює загрозу порушення економічних інтересів держави, тобто у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес. 
Укладення відповідачами зазначених додаткових угод до Договору не відповідало таким принципам. 
Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст.13 ЦК України).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 № 922/490/21.
Так Верховним Судом зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків, що відкрита закупівля здійснюється не лише для проведення її на максимально вигідних для держави (державного підприємства) умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державному підприємству. А безпідставне, за відсутності належних підтверджуючих документів, підвищення ціни договору вже після його укладення фактично призводить до нівелювання результатів проведеної державним підприємством відкритої закупівлі, створює значні корупційні ризики.
Оскільки власником майна КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» є територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, то органом, насамперед уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах, є Харківська міська рада.
Крім того, згідно зі Статутом, підприємство у своїй діяльності підпорядковується Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради. Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради затверджує річні фінансові плани Підприємству.
Відповідно до п. 5.5 Статуту - формування статутного капіталу Підприємства здійснюється Департаментом будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради. 
Формування статутного капіталу за рахунок майна Харківської міської територіальної громади підлягає обов`язковому погодженню Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. 
Відповідно до п. п. 7.1., 7.1.1., 7.1.2. Статуту, підприємство знаходиться у сфері управління та підпорядковано Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, яке, в свою чергу, здійснює повноваження по управлінню Підприємством, зокрема, затверджує річні фінансові плани Підприємства, погоджує кошторис доходів і видатків Підприємства, погоджує плани використання бюджетних коштів. 
Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради може здійснювати перевірки фінансово-господарської діяльності Підприємства на основі річних планів перевірок, а також має право на одержання від Підприємства оперативної інформації.
Крім цього, згідно п. 7.1.4. Статуту Підприємство очолює Начальник, який призначається на посаду розпорядженням Харківського міського голови на умовах контракту за поданням Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради. 
Враховуючи викладене, Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради є заінтересованою особою щодо законного та раціонального витрачання бюджетних коштів.
Крім того, державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.
Відповідно до п. 10 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Разом з тим, згідно з п.п. 3, 4 та 9 ч. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь. 
Згідно вимог ст. 7-1 Закону України «Про публічні закупівлі», моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи.
Моніторинг закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його виконання. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 №266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби. 
Відповідно до п. 1 вказаної постанови, міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком, згідно додатку 1, утворюються як юридичні особи публічного права. Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23 затверджено Положення про Південний офіс Держаудитслужби, згідно якого Південний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. 
Повноваження Південного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом, кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України.
Верховний суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №924/1256/17 від 07.12.2018 висловив позицію, що здійснюючи моніторинг публічних закупівель Державна аудиторська служба України та Державна фінансова інспекція України мають право при виявленні випадків недотримання законодавства про державні закупівлі та не виконанні підконтрольною установою вимог до усунення відповідних порушень, звернутися до суду в інтересах держави.
Держаудитслужба є компетентним органом, з повним обсягом цивільної дієздатності та має повноваження звертатися до суду для захисту порушених інтересів держави у сфері публічних закупівель, а тому прокурор за наявності підстав представництва інтересів держави, може здійснювати таке представництво в особі цього компетентного органу. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №921/524/18, від 29.07.2020 у справі 924/316/18 та інших.
Постановою Кабінету Міністрів України №266 від 06.04.2016 року «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби України. Відповідно до п.1 вказаної постанови міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно додатку 1 утворюються як юридичні особи публічного права. 
Відповідно до наказу Держаудитслужби України №23 від 02.06.2016 затверджено Положення про Північно-східний офіс Держаудитслужби, згідно якого Північносхідний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. У складі Офісу утворюються як структурні підрозділи управління у Луганський, Сумській, Харківській та Полтавській областях. Повноваження Північно-східного офісу Держаудитслужби, визначені зазначеним наказом кореспондуються із Положенням про Державну аудиторську службу України.
Листом від 22.01.2025 №52-106-448вих-25 Північно-східний офіс Держаудитслужби повідомлено про виявлені порушення та витребувано інформацію щодо вжитих заходів державного нагляду по закупівлі № UA-2021-02-10-004017-b. 
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 06.02.2025 № 202031- 17/766-2025, у квітні 2021 року проведено моніторинг процедури закупівлі № UA2021-02-10-004017-b та складено відповідний висновок, однак оспорювані додаткові угоди № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 не були предметом дослідження, оскільки вищезазначені додаткові угоди укладені після завершення контрольного заходу. Таким чином, Північно-східний офіс Держаудитслужби повідомив про відсутність підстав для пред`явлення позову.
З урахуванням отриманої інформації, Північно-східний офіс Держаудитслужби визначений співпозивачем за даним позовом
Крім того, оскільки фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснювалось за рахунок коштів власного бюджету КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ», власником яких є насамперед Харківська міська рада, з рахунків саме КП «ХАРКІВСИГНАЛ» виділено кошти на оплату за відповідним Договором, а тому, безпідставно сплачені кошти підлягають стягненню на користь Харківської міської ради, яка є засновником та власником всього майна Комунального підприємства та органом, який наділений повноваженнями щодо розпорядження бюджетними коштами. 
Схожих висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у справі від 09.08.2023 №924/1283/21, де прийнято рішення про стягнення коштів з відповідача на користь Війтовецької селищної ради, тобто безпосередньо до бюджету Ради.
Нераціональне витрачання Комунальним підприємством власного бюджету тягне за собою додаткове навантаження на місцевий бюджет територіальної громади, зокрема, на джерела коштів, які передаються Підприємству Харківською міською радою, що також призводить до неефективного та нераціонального використання бюджетних коштів, оскільки оспорювані додаткові угоди передбачають незаконне вибуття коштів з власного бюджету Комунального підприємства, це є безсумнівним порушенням інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Попри виявлені порушення вимог законодавства про державні закупівлі, органами, уповноваженими на здійснення відповідних функцій держави у даних правовідносинах, не вжито належних заходів до застосування недійсності додаткових угод до договору про закупівлю електричної енергії та повернення надмірно сплачених коштів, в т.ч. шляхом звернення до суду. 
Таким чином, правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а недійсність (якщо така буде встановлена) додаткових угод до договору, на підставі якого ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Сплата грошових коштів на виконання додаткових угод № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 за вказаними актами прийому-передачі та платіжними інструкціями, а також виконання зобов`язань за вказаними додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі».
Виплата коштів у зв`язку з укладенням додаткових угод зумовила втрату бюджетних коштів у розмірі 679 014,60 грн., що негативно вплинуло на видаткову частину бюджету, а тому є порушенням економічних інтересів держави, що відповідно до ст.131-1 Конституції України покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.
Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».
Таким чином, у зазначеному випадку наявний як суспільний, так і державний інтерес, який шляхом представництва інтересів держави в суді захищає Новобаварська окружна прокуратура м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради, Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, Північно-східного офісу Держаудитслужби, оскільки останніми до цього часу не вжито та не планується вживати заходи до оскарження додаткових угод до договору закупівлі та повернення безпідставно витрачених коштів до бюджету у судовому порядку.
Зазначене свідчить про «нездійснення захисту» органом, уповноваженим державою на захист інтересів держави, яке виявляється у необґрунтованій сплаті бюджетних коштів та незабезпеченні їх повернення як безпідставно сплачених, що вказує на усвідомлену пасивну поведінку такого уповноваженого органу, оскільки останній усвідомлює факт порушення інтересів держави, проте всупереч цим інтересам не звертається до суду для їх захисту, хоча і має такі повноваження. 
З огляду на викладене, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки за таких обставин у прокурора виникає обов`язок виконати субсидіарну роль по захисту інтересів держави.
Отже, Харківська міська рада, Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, Північно-східний офіс Держаудитслужби є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. 
При цьому, за умови існування декількох органів, що можуть здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Закон не визначає перевагу одних над іншими при виборі відповідного органу прокурором.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. 
Неналежне та нераціональне, з порушенням Закону використання бюджетних коштів є порушенням інтересів держави. 
Використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. 
Ураховуючи, що вказані інтереси до цього часу залишаються не захищеними, а уповноваженими органами державної влади допущено бездіяльність, вбачаються за підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах та підстави для внесення позову прокурором в інтересах держави. 
Зазначене є доказом нездійснення захисту інтересів держави суб`єктами владних повноважень та вказує на наявність підстав для застосування представницьких повноважень прокурором. 
Правова позиція щодо одночасного визначення двох позивачів за позовами даної категорії викладена у постанові Верховного суду від 30.07.2020 у справі №904/5598/18. 
Також, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (рішення у справі «Korolev v. Russia» пункт 33; рішення у справі «Menchinskaya v. Russia», пункт 35).
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а недійсність (якщо така буде встановлена) оспорюваних Додаткових угод, на підставі яких ці кошти витрачено, такому суспільному інтересу не відповідає.
Виконання зобов`язань за Договорами, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в ст. 5 даного Закону.
З огляду на викладене, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання щодо належного розпорядження бюджетними коштами з метою захисту інтересів держави, оскільки пасивна поведінка позивачів такому відновленню не сприяє.
Велика палата Верховного суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 виклала правову позицію щодо обґрунтування прокурором підстав для представництва інтересів держави в суді. 
Зокрема, Велика палата зазначила, що прокурор звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Харківську міську раду про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 22.01.2025 № 52-106-447вих-25). 
Відповідь на даний лист від Харківської міської ради не надходила.
На виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 22.01.2025 № 52-106-449вих-25). 
Згідно відповіді Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради від 18.02.2025 № 371/0/66-25 повідомлено про відсутність підстав для пред`явлення позову.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою м. Харкова повідомлено Північно-східний офіс Держаудитслужби про встановлені порушення бюджетного законодавства та Закону України «Про публічні закупівлі» (лист від 22.01.2025 № 52-106-448вих-25). 
Згідно відповіді Північно-східного офісу Держаудитслужби від 06.02.2025 № 202031-17/766-2025 повідомлено про відсутність підстав для представництва.
Таким чином, намір позивачів вжити заходи щодо захисту інтересів держави в судовому порядку не простежується, що в даному випадку розцінюється прокурором як бездіяльність уповноважених органів.
Крім того, слід зазначити, що оспорювані додаткові угоди були укладені у період з 18.08.2021 по 18.11.2021. Станом на день подання позову вказані компетентні органи упродовж тривалого часу не вжили відповідних заходів щодо захисту інтересів держави шляхом звернення до суду про визнання додаткових угод недійсними та стягнення безпідставно сплачених коштів.
Отже, подальше зволікання із вжиттям відповідних судових заходів може призвести до втрати можливості судового захисту інтересів держави у зв`язку із закінченням перебігу строку позовної давності.
Враховуючи викладене, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із позовом у зв`язку із доведеною бездіяльністю вказаних компетентних органів та необхідністю невідкладного захисту інтересів держави в даному випадку. 
Тобто прокурором зібрано докази та перед зверненням до суду перевірено, що захист законних інтересів держави не здійснюють суб`єкти владних повноважень до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, що покладає на органи прокуратури обов`язок захистити порушені інтереси держави шляхом внесення вказаного позову.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
З викладеного слідує, що порушені державні інтереси є незахищеними. Суб`єкти владних повноважень, до компетенції яких віднесені повноваження щодо здійснення необхідного захисту інтересів держави, бездіють та свої обов`язки не виконують, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на органи прокуратури обов`язок здійснювати представництво інтересів держави в суді шляхом пред`явлення та підтримання даного позову.
Отже, у виниклих правовідносинах підставою звернення прокурора з позовною заявою став саме факт нездійснення уповноваженими державними органами покладених на них законом обов`язку із захисту державних інтересів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Як зазначено у статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
Таким чином, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.
Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2, 3, частини 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Як встановлено судом, Договір № 26/04-2021 про постачання електричної енергії споживачу від 26.04.2021 укладено між ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» та КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» за результатами проведення закупівлі «відкритих торгів» та з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, а також з урахуванням особливостей визначених Законом України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до вимог ст. ст. 632, 638 ЦК України «ціна» є істотною умовою договору та установлюється за домовленістю сторін.
Тобто, із врахуванням положень зазначених статей, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» під час укладання Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 було згодне з Додатком №1 до договору (специфікацією) «Ціна за 1 кВт/год електричної енергії», згідно з яким, станом на дату укладання цього Договору, з ПДВ та з урахуванням тарифу на передачу, становить 2,40 грн.
Згідно з ч.4 ст. 41 "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/ пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (ч.5 ст.41 Закону "Про публічні закупівлі"). Однак вказана норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотні умови договору про закупівлю.
Відповідно до п.2 ч.5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.
При цьому п.2 ч.5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» прямо передбачає коливання цін на ринку щодо відповідного товару обов`язковою умовою для збільшення ціни договору про закупівлю.
Згідно з ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
З матеріалів справи вбачається, між Споживачем та Постачальником укладено низку додаткових угод, а саме:
- Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Специфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 2,64 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,24 грн. за 1 кВт*год або на 10 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. 
Початок строку дії додаткової угоди № 1 від 18.08.2021- з 01.08.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України.
- Додаткову угоду № 2 від 15.09.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 2,75 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,35 грн. за 1 кВт*год або на 14,58 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. 
Початок строку дії додаткової угоди № 2 від 15.09.2021- з 01.09.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
- Додаткову угоду № 3 від 20.10.2021, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 3,02 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,62 грн. за 1 кВт*год або на 25,83 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. 
Початок строку дії додаткової угоди № 3 від 20.10.2021- з 01.10.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
- Додаткову угоду № 4 від 18.11.2022, згідно з якою у зв`язку з коливанням ціни на ринку електричної енергії внесені зміни до пунктів 5.1. та Додатку 1 до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021, а саме в Спеціфікації збільшено ціну за 1 Квт/год до 3,29 грн. Тобто ціна електричної енергії зросла на 0,89 грн. за 1 кВт*год або на 37,08 % порівняно з умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021. 
Початок строку дії додаткової угоди № 4 від 18.11.2021- з 01.11.2021 на підставі ч. 3 ст. 631 ЦК України. 
Водночас, слід звернути увагу, що Об`єднана палата в складі Касаційного господарського суду у Постанові від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17 дійшла однозначного висновку про неможливість та протиправність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо зворотної дії додаткових угод: «Згідно з частиною третьою статті 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Водночас вказаною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані договірні відносини (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 910/14082/17, і Суд не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції у розгляді цієї справи). 
Таким чином, застосування у Додаткових угодах ч. 3 ст. 631 ЦК України щодо перерахунку (підвищення ціни) на електричну енергію, не відповідає вимогам закону. Зазначене безумовно є підставою для кваліфікації таких дій як недобросовісних.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення додаткових угод №1 від 18.08.2021, №2 від 15.09.2021, №3 від 20.10.2021, №4 від 18.11.2021 ціну за 1 кВт/год електричної енергії збільшено з 2,40 грн до 3,29 грн. (з ПДВ) за 1 кВт/год, тобто на 0,89 грн. (37,08 % від первинної ціни), а обсяг постачання електричної енергії зменшено з 2 623 600 кВт/год до 2 194 085 кВт/год, що на 429 515 кВт/год, менше від запланованого.
Загальний обсяг фактично поставленого товару - електричної енергії (з врахуванням всіх додаткових угод) становить 1 809 877 кВт, що на 813 723 кВт менш, ніж встановлено первісними умовами Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021.
В підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку (в сторону збільшення) постачальник використовував цінові довідки Харківської торгово-промислової палати.
Разом з цим, в цінових довідках Харківської торгово-промислової палати, якими обґрунтовано укладання додаткових угод № 1-4, не зазначено вартість електричної енергії на попередні дати, з яких почалася зміна ціни на ринку, а лише зазначено середньозважені ціни за різні проміжки часу та їх порівняння між собою. Вказані довідки не відображають інформацію, яка надає можливість прослідкувати динаміку цін, а отже встановити її рух у бік збільшення чи зменшення та встановити факт наявності коливання ціни, не враховують середньозважені ціни (діапазон цін) за одинцю товару на день укладення Договору.
А отже, вказані цінові довідки за своїм змістом лише відображають середньозважені ціни на електричну енергію як товар, станом на певні проміжки часу та мають довідковий характер.
Разом з цим, слід зазначити, що приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю знецінює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Закон України «Про публічні закупівлі» встановлює імперативну норму, згідно з якою зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадках, визначених ст. 41 Закону, зокрема, за п. 2 ч. 5 наведеної норми - у випадку коливання цін товару на ринку чи то у бік збільшення, чи у бік зменшення, що надає сторонам право змінювати умови договору щодо ціни товару, при цьому не більше ніж на 10% та не збільшуючи загальну суму договору.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норм Закону України «Про публічні закупівлі» нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод) (постанови Верховного Суду: від 12.11.2024 у справі № 910/19784/23, від 10.09.2024 у справі № 918/703/23, від 02.07.2024 у справі № 910/13579/23, від 14.05.2024 у справі № 917/1010/22).
Зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10 %; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Дії сторін договору по необґрунтованому підвищенню ціни за товар шляхом укладення додаткового договору суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі».
Висновок Верховного Суду щодо застосування положень п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є сталим і послідовним, зокрема він сформований і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, правовідносини в якій є подібними зі справою, що розглядається.
Висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» по суті має універсальний характер та підлягає застосуванню до всіх правовідносин, які виникають при збільшенні ціни за одиницю товару за договором, укладеним відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі».
Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Про застосування положень вказаної статті у спірних правовідносинах неодноразово зазначалось у висновках Верховного Суду, зокрема у справі № 908/653/22 від 13.04.2023: «Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що відповідач не довів виникнення у нього права змінити вартість електричної енергії, що поставляється ним за договором, у зв`язку із коливанням цін на ринку. Оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції). 
Таких доказів відповідачем надано не було та відповідних обставин судами попередніх інстанцій не встановлено. Виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару. 
Натомість, судами встановлено, що сторони послідовно збільшували вартість електроенергії (11 разів за рік), за відсутності доказів, що її вартісні показники упродовж дії договору зростали в такій прогресії, що виконання його умов стало вочевидь невигідним (збитковим) для Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання». 
Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати не є належними доказами коливання ціни, оскільки вказані документи лише констатують рівень середньозважених цін купівлі-продажу товару на певні проміжки часу та не доводять її коливання. 
Зокрема, у таких довідках не наведено розрахунків вартості товару в динаміці з відповідною періодичність та визначенням відсотку коливання, у тому числі відсутнє обґрунтування тенденцій щодо збільшення чи зменшення цін у різні періоди дії договору, того що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. 
У документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена чинна ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто, наявність коливання). 
Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №912/1580/18).
Ані з листів ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» на адресу КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» з пропозиціями укладення додаткових угод до договору № 26/04-2021 від 26.04.2021, ані з цінових довідок Харківської торгово-промислової палати неможливо встановити ринкову ціну станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку. Крім того, у вказаних документах відсутнє обґрунтування, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, не наведені причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним, а підвищення ціни було непрогнозованим. 
Це призвело до повного нівелювання результатів закупівлі за процедурою відкритих торгів, оскільки КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» було змушене оплачувати товар за ціною, вищою аніж встановлена Договором.
Незважаючи на зазначені норми законодавства, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» 4 рази ініціював перед КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» питання про внесення змін до Договору про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 щодо збільшення ціни за одиницю товару - електричної енергії з 2,40 грн. за 1 кВТ/год з ПДВ до 3,29 грн. за 1 кВТ/год з ПДВ.
Таким чином, будь-яке внесення змін до істотних умов договору розуміється законодавцем не як правило, а як виняткова, виключна ситуація, зумовлена непередбачуваними для сторін під час укладення договору обставинами.
Верховним Судом у постанові від 06.02.2025 916/747/24 зазначено, що «Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. 
Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо. 
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне за собою підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринкового ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
При цьому верховним судом констатовано, що відповідні довідки торгово-промислової палати не містять динаміку цін та не встановлюють її рух у бік збільшення чи зменшення, тобто факт наявності коливання. Зазначені цінові довідки є документами довідково-інформаційного характеру, що демонструють середню ціну дизпалива та бензину А-95 в м. Одесі та Одеській області, не є документальним підтвердженням коливання цін та не є достатніми для належного обґрунтування факту коливання ціни на пальне на ринку."
У постанові Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19 зазначено, що будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір купівлі-продажу (поставки) товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Продавець (постачальник) має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору. Продавцю (постачальнику) треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику при закупівлі ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником пропозиції), та заздалегідь замовити товар по визначеній у договорі вартості.
Таким чином, укладання додаткових угод № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021 та № 4 від 18.11.2021, правовою підставою зміни ціни в яких визначено п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зумовили зміну істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару понад 10% від ціни, визначеної в договорі № 26/04-2021 від 26.04.2021), що є прямим порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та підставою для їх скасування.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2021 у справі № 912/994/20 з подібних правовідносин виклав правову позицію про те, що перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого «каскадного» укладення додаткових угод є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку продавця (п. 57 постанови).
Таким чином, укладення між сторонами оскаржуваних додаткових угод про збільшення ціни за товар за відсутності підстав для цього та зменшення його кількості жодним чином не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, спотворює результати закупівлі та нівелює економію, яку було досягнуто під час підписання договору.
Будь-які обґрунтування Відповідача ТОВ ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» під час укладення оспорюваних додаткових угод щодо необхідності підвищення ціни та доведення причин неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, відсутні.
Верховний Суд у постанові від 16.02.2023 №903/383/22 дійшов висновку, що відповідач помилково сприймає положення п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», як достатню для обох сторін підставу для збільшення ціни товару. Вказана норма застосовується у разі, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим саме для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми цього закону нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
У розгляді даного спору Суд виходить із того, що законодавство про публічні закупівлі, як у редакції Закону України «Про публічні закупівлі» до 19.04.2020 (положення пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону), так і у редакції цього закону після внесення змін (положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 цього Закону) встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення закупівлі за державні кошти та містить обмеження щодо зборони збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Верховний Суд у постановах, від 26.02.2019 №925/683/18, від 26.03.2019 №912/898/18, від 16.04.2019 №915/346/19, неодноразово звертав увагу, що без належного обґрунтування, а також достатнього документального підтвердження, відсутні правові підстави для збільшення ціни товару за договором у відповідності до укладених додаткових угод і укладення таких додаткових угод є порушенням вимог ч.5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19.
У вказаній постанові Верховний Суд вважає, що обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Крім того, у п. 136 вказаної постанови Верховний Суд наголошує що законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах. При цьому покупець, як сторона договору розпоряджався не власними коштами, а коштами держави, коштами платників податків. І суд погоджується з доводами прокурора, що таке розпорядження було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та всіх платників податків до бюджету з порушенням норм Закону України «Про публічні закупівлі» та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.01.2025 у справі № 916/1137/24.
Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголосив, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону «Про публічні закупівлі.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra faktum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській максимі - «non concedit venire contra-US faktum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra faktum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №913/166/19 суд, наголосив, що визначальним для розгляду справи такої категорії є те, що внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку коливання ціни такого товару на ринку, яке (коливання) повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим і відповідати запропонованим змінам. Укладення додаткових угод до договору щодо зміни ціни на товар за відсутності підстав для цього, визначених законом, тим самим спотворює результати торгів та нівелює економію, яку було б отримано під час підписання договору.
Одночасно із цим, можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.3 Закону України «Про публічні закупівлі».
За висновком Великої Палати Верховного Суду викладеному у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, установлених у статті 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. 
В іншому випадку не досягається мета Закону України «Про публічні закупівлі», яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Щодо посилання представника Відповідача-1 про надання в підтвердження збільшення ціни на товар актів купівлі-продажу, відповідно до яких здійснювалась закупка електричної енергії Відповідачем-1, необхідно зазначити, що такі акти не є належним обґрунтуванням підвищення цін на електричну енергію та підставою для укладення додаткових угод з метою зміни істотних умов договору, а саме ціни товару, оскільки уклавши договір про постачання електричної енергії № 26/04-2021 від 26.04.2021 із Споживачем, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» прийняло на себе зобов`язання постачати предмет поставки (електроенергію) протягом усього періоду договору, та підприємство усвідомлювало всі фінансові ризики такої підприємницької діяльності. При цьому, слід зазначити, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже, рішення переможця про підписання договору є його добровільним волевиявленням, про те, що він згоден на умови договору, в тому числі ціну за одиницю товару на день підписання договору.
В той же час, як було вище зазначено, приведення ціни договору у відповідність до існуючих ринкових цін на електричну енергію повністю знецінює зміст інституту публічних закупівель та його мету, оскільки сама закупівля здійснюється для отримання пропозицій, що є кращими (нижчими) за ринкові.
Підвищення сторонами Договору ціни, шляхом укладання додаткових угод, суперечить меті Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема, такі дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки якщо погодитися на тлумачення Відповідачем-1 п.2 ч.5 ст.41 Закону, то при укладанні додаткових угод ціну за товар можна збільшувати необмежену кількість разів.
Посилання Відповідача -1 та Відповідача -2, як на обґрунтування збільшення ціни на товар за оспорюваними додатковими угодами, на листи-роз`яснення та рекомендації Міністерства економіки України є безпідставним, оскільки право тлумачити норму права є виключним правом суду. Роз`яснення державних органів (листи рекомендації) не є нормою права і не мають юридичного значення, про що вказано і в самих листах цих органів.
Таким чином, додаткові угоди № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (в частині належного обґрунтування існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, доведення та документального підтвердження існування таких обставин). Відтак, ТОВ «ОВІС ТРЕЙД» не поставлено Споживачу 813 723 кВт електричної енергії, що призвело до недоотримання КП «ХАРКІВ-СИГНАЛ» електричної енергії в обсязі, на який воно розраховувало при укладенні вказаного договору, адже постачання електричної енергії склало лише 68,98 % 1 809 877 кВт) від обумовленого об`єму ( 2 623 600 кВт).
Як було вище зазначено, відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
А отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що додаткові угоди № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 є такими, що суперечать вимогам Закону України «Про публічні закупівлі», а тому підлягають визнанню недійсними на підставі положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі актів прийому-передачі електричної енергії № 9221, № 7237, №11357, №13345, №15260, №17217, №18958, №20584 Споживач сплатив кошти у період з травня по грудень 2021 року у загальній сумі 5 022 719,40 грн. за поставлену протягом 2021 року постачальником електричну енергію в обсязі 1 809 877 кВт, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями №№ 9292, 1640, 1639, 1664, 1685, 1715, 1748, 1828, 1926, 1991, 2003, 2173, 2221 на загальну суму 5 022 719,40 грн.
За період з травня 2021 по грудень 2021 року Споживачем за додатковими угодами спожито 1 139 905 кВт електричної енергії та сплачено 3 414 786,60 гривень.
Натомість, за первісними умовами Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 за 1 139 905 кВт електричної енергії Споживач повинен був сплатити 2 735 772 грн., що дорівнює обсягу поставленої електричної енергії за додатковими угодами 1 139 905 кВт помноженого на 2,4 грн. з ПДВ за 1 кВт/год.
Таким чином, переплата за спожиту електричну енергію за цінами, передбаченими незаконними додатковими угодами №№ 1-4 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 складає:
1. 587 555,76+599 926,25+706 498,80+1520805,79= 3 414 786,60 грн. 
2. 3 414 786,60 -2 735 772 = 679 014,60 грн.
Отже, на підставі Додаткових угод № 1 від 18.08.2021, № 2 від 15.09.2021, № 3 від 20.10.2021, № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021 на рахунок Постачальника надмірно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 679 014,60 грн.
Таким чином, грошові кошти в сумі 679 014,60 грн є такими, що були безпідставно одержані ТОВ «ОВІС ТРЕЙД», а тому підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справі від 04.08.2021 №912/994/20, від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), від 04.06.2019 у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) та від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 (провадження №12-57гс23).
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи задоволення позову в повному обсязі, судовий збір покладається на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. 

Визнати недійсною Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021.

Визнати недійсною Додаткову угоду № 2 від 15.09.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021.

Визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 20.10.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021.

Визнати недійсною Додаткову угоду № 4 від 18.11.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 26/04-2021 від 26.04.2021.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ: 34392042) на користь Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ:04059243) кошти в сумі 679 014,60 грн. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ: 34392042) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок №UA178201720343160001000007171, код банку 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800) витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 992,98 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (вул. Чоботарська, буд. 6, м. Харків, 61012, код ЄДРПОУ 35586054) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, буд. 4, код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок №UA178201720343160001000007171, код банку 820172, банк отримувача: Держказначейська служба України; код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800) витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 844,80 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.
Прокуратура: Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області (бульвар Гончарівський, 20, м. Харків, 61004; Код ЄДРПОУ/Умовний код: 0291010823).
Позивач-1: Харківська міська рада (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003; код ЄДРПОУ 04059243).
Позивач-2: Департамент будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради (майдан Конституції, 7, м. Харків, 61003; код ЄДРПОУ 34861610).
Позивач-3: Північно-східний офіс Держаудитслужби (м-н Свободи, 5, Держпром, 4 під`їзд, 10 поверх, м. Харків, 61022; код ЄДРПОУ 40478572).
Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОВІС ТРЕЙД» (вул. Клочківська, буд. 98-А, м. Харків, 61058, код ЄДРПОУ: 34392042).
Відповідач-2: Комунальне підприємство «ХАРКІВ-СИГНАЛ» (вул. Чоботарська, буд. 6, м. Харків, 61012, код ЄДРПОУ 35586054).

Повне рішення складено "19" березня 2026 р. 

Суддя		В.В. Усата	

справа № 922/1269/25