Справа № 420/31334/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Одеса ЄДРПОУ НОМЕР_1 про відмову внесення даних про виключення з військового обліку та внесення інформації до відомостей Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів про статус «Військовозобов`язаний», «Розшук» щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_2 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 НОМЕР_1 виключити інформацію щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 з Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів про статус «Військовозобов`язаний», «Розшук», внести дані про виключення з військового обліку та повідомити ГУ НП в Одеській області для внесення відповідних коригувань у наявні обліки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він був виключений з військового обліку ще 29.09.2011 на підставі пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Підставою для виключення стала судимість за вчинення особливо тяжкого злочину та відбування покарання у вигляді позбавлення волі, що підтверджується відміткою у військовому квитку та архівними довідками. Позивач зазначає, що чинне законодавство не передбачає повторного взяття на облік осіб, які були законно виключені з нього, а отже, позивач втратив статус військовозобов`язаного. Однак у реєстрі «Оберіг» та застосунку «Резерв+» позивач відображається як військовозобов`язаний та перебуває у розшуку з червня 2025 року. Позивач наголошує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 не вніс актуальні дані про виключення до Єдиного державного реєстру, чим порушив принципи повноти та достовірності інформації. На досудове звернення щодо виправлення цих відомостей ТЦК відповів відмовою. Позивач стверджує, що оскільки він не є суб`єктом військового обліку, на нього не поширюються обов`язки щодо оновлення даних чи проходження ВЛК. Відтак, дії ТЦК є протиправною бездіяльністю, що обмежує права громадянина та створює підстави для незаконного притягнення до відповідальності.
Ухвалою від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін згідно з ст. 262 КАС України.
Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 11 листопада 2002 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 140 та ч. 5 ст. 185 КК України (в редакції 1960 року) (крадіжка в особливо великих розмірах). Позивача було засуджено до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Згідно з листом ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» від 27.06.2025 № 3/1786, ОСОБА_1 реально відбував покарання у вказаній установі.
Період перебування в місцях позбавлення волі тривав з 24.06.2003 по 17.12.2008. Звільнений 17.12.2008 у зв`язку з повним відбуттям строку покарання. 
29 вересня 2011 року ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 було виключено з військового обліку згідно з пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент вчинення дії). У тимчасовому військовому квитку серії НОМЕР_3 (виданий ІНФОРМАЦІЯ_7 29.09.2011) проставлено відповідний штамп «невійськовозобов`язаний» в графі 4 «Службові відмітки».
Станом на червень 2025 року в електронній системі «Резерв+» щодо ОСОБА_1 відображається статус «військовозобов`язаний». 
Крім того, система містить запис про те, що з 19.06.2025 року позивач перебуває у розшуку ТЦК за порушення правил військового обліку. 
15.07.2025 адвокат позивача звернувся з запитом до Міністерства оброни України та ІНФОРМАЦІЯ_8 , в якому просив вжити заходів, спрямованих на виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про « ІНФОРМАЦІЯ_9 », «Розшук» ОСОБА_1 , який є невійськовозобов`язаним та недопущення вчинення будь-яких дій, спрямованих на застосування щодо ОСОБА_1 негативних наслідків у зв`язку із його правом звернення щодо такого виключення на законних підставах.
У відповідь ІНФОРМАЦІЯ_5 листом від 14.08.2025 № 11818 повідомив, що військовозобов`язаному ОСОБА_1 пропонується прибути до ІНФОРМАЦІЯ_8 для належної актуалізації його персональних даних.
На адвокатське запит ІНФОРМАЦІЯ_10 вих. № 943/16181 від 25.08.2025 надана відповідь з посиланням на відповідь ІНФОРМАЦІЯ_8 вих. № 11818 від 14.08.2025 про відмову у внесенні даних про виключення з військового обліку та внесення інформації до відомостей Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, призовників та резервістів.
Позивач, зважаючи на те, що вищевказана інформація в системі «Оберіг» та застосунку «Резерв+» суперечить факту його виключення з військового обліку у 2011 році та свідчить про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (правонаступник ІНФОРМАЦІЯ_11 ) не переніс архівні дані про статус «невійськовозобов`язаний» до Єдиного державного реєстру, звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.
Згідно п. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) в редакції, чинній станом на дату виключення позивача з військового обліку, виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
За ч. 3 ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною першою ст. 34 № 2232-XII встановлено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ч. 4 ст. 39 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Згідно п. 22 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі – Порядок №1487) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється відповідно до Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Під час воєнного стану направлення призовників на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду здійснюється лише у разі їх прийняття на військову службу у добровільному порядку.
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560).
За п. 4 Порядку №560 на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
Пунктом 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №1154 (далі – Постанова №154) передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:
- ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
- здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Відповідно до Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 №64/2022, введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022, який продовжувався і діє на час розгляду цієї справи.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
18 травня 2024 року набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” від 11.04.2024 №3633-IX, який виклав ст. 37 Закону №2232-XII в новій редакції.
За змістом внесених змін нормативна підстава, згідно якої позивача було виключено з військового обліку (засудження за вчинення тяжкого злочину до позбавлення волі) перестала існувати.
Тобто, з 18.05.2024 не підлягають виключенню з військового обліку громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Отже, у новій редакції закону нормативна підстава, за якою позивача було виключено з обліку у 2011 році (засудження за тяжкий чи особливо тяжкий злочин), перестала існувати. На сьогодні особи, які відбули покарання за такі злочини, не підлягають виключенню з військового обліку. Оскільки станом на 2025 рік законодавство не передбачає звільнення від військового обов`язку на підставі старої судимості, позивач правомірно обліковується як військовозобов`язаний.
При цьому суд наголошує, що в наявній системі нормативно-правового регулювання позивач, згідно з п. 4 Порядку № 560, належить до категорії осіб, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, попри наявність минулої судимості.
З огляду на пріоритет захисту суверенітету та зміну правових норм, вимоги позивача про визнання дій протиправними та видалення інформації про «Розшук» і статус «Військовозобов`язаний» є безпідставними.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.
В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі “Голдер проти Сполученого Королівства”, згідно з якою саме “небезпідставність” доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк