ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

03 квітня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/1589/19	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан» (далі – позивач, ТОВ «Серпан») до Головного управління ДФС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01 листопада 2018 року № 5862615147 і № 5852615147.
Позовні вимоги ТОВ «Серпан» мотивовані тим, що відповідно до статті 201.10 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця, та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Товариством відобразило операції з придбання у ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс» товарів за договорами поставки на підставі рахунків-фактур, видаткових накладних, що є первинними документами, відносно яких перевіряючий не зазначив жодної претензії, та на підставі зареєстрованих у ЄДРПН податкових накладних (перелік цих документів наведений інспектором на стор. 7-10 акта), які є єдиною підставою для відображення податкового кредиту контрагентом згідно Податкового кодексу України.
При цьому згідно зі статтею 201.8 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 Податкового кодексу України. А відповідно до акта, як ТОВ «Гранді Плюс», так і ТОВ «Профбудкомплекс», станом на дату здійснення операції, були належним чином зареєстрованими платниками ПДВ.
Щодо придбання ТОВ «Гранді Плюс» товарів у контрагента (ТОВ «Сафарс»), відносно посадової особи якого порушено кримінальне провадження, то, як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11 оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками цієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Щодо наявності вироку Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року у справі №760/20771/17, яким встановлено вчинення ОСОБОЮ_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 КК України, і зафіксовано факт фіктивності ТОВ «Профбудкомплекс» – контрагента ТОВ «Серпан». Цей факт сам по собі не може свідчити про незаконність господарських операцій між ТОВ «Серпан» і його контрагентом, оскільки згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Таким чином, визнання особи винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 205 КК України з огляду на презумпцію невинуватості та індивідуальний характер юридичної відповідальності не призведе автоматично до встановлення фактів незаконності формування податкового кредиту з ПДВ контрагентом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ТОВ «Серпан», ГУ ДФС у м. Києві у березні 2019 року подало відзив на позовну заяву, вказуючи на те, що за базами даних ДПС не підтверджується факт реальності господарських відносин позивача з його контрагентами ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс», оскільки постачання товару не підтверджується за ланцюгами постачання. У відношенні контрагента позивача є вирок за статтею 205 КК України, у відношенні контрагента постачальника позивача порушена кримінальна справа. Відтак, відповідач наголошує, що податкові повідомлення-рішення є законними і обґрунтованими, тому підстав для їх скасування немає.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Замінено відповідача у справі – Головне управління ДФС у м. Києві, на правонаступника – Головне управлінням ДПС у м. Києві (далі – ГУ ДПС у м. Києві).
У березні 2026 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що якщо контрагент здійснював фіктивну діяльність, то відповідальність за таке порушення має нести саме він, а не ТОВ «Серпан», оскільки останній не має відношення до незаконної діяльності контрагента та не був обізнаний про її здійснення та не вчиняв незаконних дій щодо такої діяльності, а тому наполягає на задоволенні позову.
ГУ ДПС у м. Києві у березні 2026 року також подані додаткові пояснення, в яких відповідач, вказуючи на безпідставність доводів ТОВ «Серпан», просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
У період з 02 жовтня 2018 року по 08 жовтня 2018 року співробітниками ГУ ДФС у м. Києві була проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ «Серпан» з питань дотримання вимог фінансово-господарських взаємовідносин з його контрагентами за період з 01 січня 2014 року по 24 липня 2016 року, за наслідком якого складено акт перевірки від 11 жовтня 2018 року № 257/26-15-14-07-02-10/22958784.
За наслідками перевірки податковий орган дійшов таких висновків про порушення ТОВ «Серпан», у результаті чого:
- занижено податок на додану вартість за червень 2016 на загальну суму 8536,00 грн;
- завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2016 на загальну суму 906,00 грн.
Позивач подав заперечення на акта перевірки, в яких вказав про безпідставність висновків податкового органу, викладених в акті перевірки.
ГУ ДФС у м. Києві листом від 30 жовтня 2018 року відмовило в задоволенні заперечень, висновки перевірки залишило без змін.
На підставі висновків акта перевірки податковий орган склав і направив позивачеві такі податкові повідомлення-рішення:
1) від 01 листопада 2018 року № 5852615147, яким до ТОВ «Серпан» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8536,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 2134,00 грн;
2) від 01 листопада 2018 року № 5862615147, яким ТОВ «Серпан» зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 906,00 грн.
ТОВ «Серпан» подав скаргу на податкові повідомлення-рішення, яка була залишена без задоволення ГУ ДФС у м. Києві, податкові повідомлення-рішення – залишено без змін.
На підставі наявних в матеріалах справи документів, судом установлено, що податковий орган не визнає реального здійснення позивачем господарських взаємовідносин з ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс».
Так, податковий орган в акті перевірки зазначає, що перевіркою встановлено, що з рядом компаній ТОВ «Серпан» мало взаємовідносини лише з ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс» у червні 2016 року, а саме: купувало товар (конденсатори, мікросхеми, роз`єми, а також інші комплектуючі радіодеталі) у зазначених підприємств для потреб своєї господарської діяльності.
Фінансово-господарські взаємовідносини ТОВ «Серпан» з продавцями (ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс») здійснювались на підставі відповідних договорів поставки, рахунків-фактур та видаткових накладних.
TOB «Гранді Плюс» і «Профбудкомплекс» зареєстровано в ЄДРПН податкові накладні, перелік яких наведений в акті на сторінках 8, 10 відповідно. Загальна сума податкових зобов`язань з ПДВ, відповідно до зареєстрованих в ЄДРПН податкових накладних становить 9441,88 грн (6305,24 грн по операції з ТОВ «Гранді Плюс» + 3136,64 грн по операції з ТОВ «Профбудкомплекс»).
На думку відповідача, ТОВ «Серпан» не мало право на відображення податкового кредиту з ПДВ за червень 2016 по взаємовідносинах з ТОВ «Гранді Плюс» і ТОВ «Профбудкомплекс» на загальну суму 9 442,00 грн, оскільки:
- постачання товару не підтверджується по ланцюгам постачання;
- у відношенні одного з контрагентів по ланцюгу постачання (ТОВ «Сафарс») порушено кримінальну справу;
- у відношенні директора ТОВ «Профбудкомплекс» ухвалений обвинувальний вирок за статтею 205 КК України.
Податковий орган дійшов висновку, що за червень 2016 року задекларовано від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 19 та р. 21 Декларації з ПДВ) у розмірі 906,00 грн. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість за червень 2016 року встановлено його заниження на загальну суму 8536,0 грн і завищено від`ємне значення податку на додану вартість на загальну суму 906,00 грн, у результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в пункті 3.2.2 розділу 3 акта перевірки.
Позивач не погоджується з висновками посадових осіб ГУ ДФС у м. Києві, зазначає, що податок на додану вартість та від`ємне значення, що зараховується до майбутнього податкового періоду ним задекларовано в повному обсязі, також в повному обсязі та своєчасно сплачені податкові зобов`язання. Зазначає, що право на податковий кредит підтверджене належними первинними документами.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування саме за результатами камеральної перевірки, і тільки у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами позапланової документальної перевірки, яка проводиться протягом 40 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації.
Згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Таким чином, наведеними нормами матеріального права, визначено підстави для формування платником податків податкового кредиту з податку на додану вартість, від`ємного значення з податку на додану вартість, і до таких підстав віднесено: наявність господарської операції, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними, використанням придбаних товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Судом установлено, що ТОВ «Серпан» до перевірки були надані договори, акти виконаних робіт, акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, податкові накладні зареєстровані в ЄРПН, що в свою чергу, підтверджує рух активів та зміну майнового стану.
Так, у періоді, що перевірявся, ТОВ «Серпан» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Гранді Плюс».
17 червня 2016 року між ТОВ «Серпан» і ТОВ «Гранді Плюс» був укладений договір поставки, відповідно до якого ТОВ «Гранді Плюс» зобов`язується поставити на адресу позивача, а позивач зобов`язується прийняти та оплатити мікросхеми, роз`єми а також інші комплектуючі радіодеталі (товар). На підтвердження здійснення господарських операцій з постачання товару позивачем до суду надані копії рахунків-фактур від 17 червня 2016 року № СФ-0000114, всього на 23697,60 грн разом із ПДВ, від 17 червня 2016 року № СФ-0000115, всього на 14133,84 разом з ПДВ, 01 липня 2016 року № СФ-0000206, всього на 14833,32 грн, копії видаткових накладних від 22 червня 2016 року №РН-0000109, всього на 23697,60 грн разом з ПДВ, від 22 червня 2016 року № РН-0000110, всього на 14133,84 грн разом з ПДВ, від 06 липня 2016 року № РН-00000199, всього на 14833,32 грн разом з ПДВ, які містять перелік поставленого товару та всі необхідні реквізити для підтвердження господарської операції.
Перерахування позивачем коштів в оплату товару підтверджується копіями платіжних доручень. За наслідками проведених операцій продавцем зареєстровані податкові накладні.
Крім того, судом установлено, що 16 червня 2016 року між ТОВ «Профбудкомплекс» (постачальник) і ТОВ «Серпан» (покупець) укладено договір відповідно до якого, постачальник зобов`язується продати покупцю, а покупець прийняти та оплатити конденсатори та мікросхеми, роз`єми, а також інші комплектуючі радіодеталі. На підтвердження здійснення господарських операцій з постачання товару позивач до суду надав копію рахунку-фактури від 21 червня 2016 року № СФ-0000369, всього на суму 18819,84 грн разом з ПДВ, копію видаткової накладної від 22 червня 2016 року № РН00000354, всього на суму 18819,84 грн разом з ПДВ.
Перерахування позивачем коштів в оплату товару підтверджується копіями платіжних доручень. За наслідками проведених операцій продавцем зареєстровані податкові накладні.
Також, позивач надав до суду документи на підтвердження подальшого перепродажу товару, придбаного у ТОВ «Профбудкомплекс» і ТОВ «Гранді Плюс», тобто таким чином позивач підтвердив подальше використання товару у власній господарській діяльності.
За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідності до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань платників здійснюється на підставі первинних документів, у яких міститься інформація саме про господарські операції (результати їх здійснення).
Надані позивачем до перевірки і до матеріалів справи первинні документи по взаємовідносинам з указаними контргентами підтверджують правомірність формування податкової звітності з податку на додану вартість та податку на прибуток платника податку.
Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки податковим органом зазначено про порушення позивачем вимог податкового законодавства з огляду на аналіз податкової інформації про відсутність у контрагентів позивача трудових та матеріальних ресурсів.
Суд вважає, що такі висновки відповідача необґрунтованими з огляду на наступне.
Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.
Так, Рішенням Європейського суду з прав людини у справах І ««Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03), у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Аналогічна правова позиція викладена і у пункті 38 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява №803/02), а саме: «коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».
Відтак, наявність у податкового органу інформації, яка може свідчити про порушення третіми особами податкової дисципліни, не може вказувати на відсутність у позивача права на формування податкового кредиту, за відсутності у податкового органу доказів участі платника в таких зловживаннях.
Фіктивність господарських операцій може бути встановлена лише судом.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з надання послуг позивачеві, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків.
Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № К/990/4256/17 дійшов висновку, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договором цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту у зв`язку з придбанням товарів та робіт у випадку, коли останній має необхідні документальні підтвердження розміру таких витрат і податкового кредиту, про що також зазначено у рішенні Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі № 21-47а10.
Щодо доводів податкового органу про непідтвердження господарський операцій між позивачем та ТОВ «Гранді Плюс» з огляду на те, що постачальник товару ТОВ «Гранді Плюс» є фігурантом в кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Із акта перевірки вбачається, що в ході аналізу інформації з Єдиного реєстру податкових накладних автоматизованої інформаційної системи ДФС України та дослідженні ланцюга постачання товару встановлено, що ТОВ «Серпан» купував у ТОВ «Гранді Плюс» товар, який останнє у свою чергу придбавало у ТОВ «Сафарс», яке є фігурантом у кримінальному провадженні по статті 205 КК України.
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 822/551/18 дійшов висновку, що факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.
Зазначаючи про безтоварність господарських операцій за ланцюгом постачання ТОВ «Сафарс» – ТОВ «Гранді Плюс» – ТОВ «Серпан» податковий орган в акті перевірки посилається на зміст ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у справі № 760/691916-к.
З наданої відповідачем разом із відзивом копії ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року судом установленого, що вказана ухвала постановлена слідчим суддею про надання дозволу проведення позапланової перевірки стосовно юридичних осіб, відтак обставини зазначені в ній є лише обґрунтуванням суду необхідності застосування таких заходів з посиланням на обставин встановлені слідством, такі обставини не є фактами, що встановлені судом.
Суд звертає увагу на положення частини шостої статті 78 КАС України, відповідно до яких вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На думку суду, сам по собі факт реєстрації кримінального провадження не може бути доказом наявності податкового правопорушення та підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними, оскільки податковий орган не наділений повноваженнями щодо надання правової оцінки доказам, зібраним у кримінальному провадженні, до прийняття судового рішення (вироку) у кримінальних провадженнях.
При цьому суд зазначає, що вироку суду або ухвали про закриття кримінального провадження, ухвалених у відношенні посадових осіб ТОВ «Сафарс», в яких були б установлені обставини безтоварності господарських відносин за ланцюгом постачання ТОВ «Сафарс» – ТОВ «Гранді Плюс» – ТОВ «Серпан» відповідачем не наведено в акті перевірки та до суду також не надано.
Відтак, доводи відповідача у цій частині суд вважає необґрунтованими.
Щодо доводів податкового органу про те, що господарські відносини між ТОВ «Серпан» і ТОВ «Профбудкомплекс» є безтоварними оскільки у відношенні посадової особи ТОВ «Профбудкомплекс» ухвалений вирок, яким затверджено мирову угоду, посадову особу визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за частиною першою статті 205 КК України, частиною другою статті 205-1 КК України.

В акті перевірки відтворено зміст вироку суду відповідно до кого судом встановлено наступне: «..21.04.2016, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА 2 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також той факт, що надані ОСОБА З йому на підпис документи містять завідомо неправдиві відомості щодо зміни керівника, складу засновників, місцезнаходження, придбання та перереєстрації суб`єкта підприємницької діяльності юридичної особи ТОВ «Профбудкомплекс», яке в подальшому буде використовуватися для прикриття незаконної діяльності інших осіб, діючи умисно, з корисних мотивів за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи відведену йому у заздалегідь обумовленому злочинному плані роль, засвідчив їх своїм підписом, надавши їм статус офіційних документів, а саме: договір №1 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016, договір №2 купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016, протокол №3 загальних зборів учасників ТОВ «Профбудкомплекс» від 21.04.2016, наказ №5 від 22.04.2016, реєстраційну картку на внесення змін до відомостей про юридичну особу, заяву про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДРЮО від 23.04.2016, тим самим вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдиві відомості, після чого вказані офіційні документи передав невстановленій особі на ім`я ОСОБА 3. Після чого, 25.04.2016 вказані документи, що містять завідомо неправдиві відомості ОСОБА 2, подав державному реєстратору відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Києво-Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 126, що призвело до державної реєстрації державним реєстратором зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, про юридичну особу суб`єкта підприємницької 
Суд звертає увагу, що у постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вирок щодо посадової особи контрагента за статтею 205 КК України, а також ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією статтею КК України у зв`язку із закінченням строків давності не можуть створювати преюдицію для адміністративного суду, якщо тільки суд кримінальної юрисдикції не встановив конкретні обставини щодо дій чи бездіяльності позивача. Такі вирок чи ухвала суду за результатами розгляду кримінального провадження мають оцінюватися адміністративним судом разом з наданими первинними документами та обставинами щодо наявності первинних документів, правильності їх оформлення, можливості виконання (здійснення) спірних господарських операцій, їх зв`язку з господарською діяльністю позивача та можливого використання придбаного товару (робіт, послуг) у подальшій діяльності.
Аналізуючи зміст вироку, на який посилається відповідач в акті перевірки, суд зазначає, що вирок не містить встановлених судом обставин щодо діяльності ТОВ «Профбудкомплекс», у вироку не наведено встановлених судом фактів спростування здійснення ТОВ «Профбудкомплекс» господарських відносин протягом червня 2016 року, також у вироку немає згадки щодо господарських відносин ТОВ «Профбудкомплекс» і ТОВ «Серпан».
Таким чином, наведений в акті перевірки вирок суду не може підтвердити факт безтоварності господарських операцій між ТОВ «Профбудкомплекс» і ТОВ «Серпан».
Водночас, як вже зазначалось позивач надав до суду належним чином складені первинні документи, що підтверджують факт здійснення господарських відносин, зокрема, і рух коштів та зміну в майновому стані сторін правовідносин.
Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував на тому, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 14 серпня 2024 року в справі № 560/12984/23.
Згідно з вимогами цивільного та податкового законодавства існує «презумпція правомірності правочину» (стаття 204 ЦК України) і «презумпція правомірності рішень платника податку» (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), а відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має виключно «індивідуальний характер». Тобто, якщо контрагент позивача не виконав своїх податкових зобов`язань, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, і платник податків, в свою чергу, в даному випадку, не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Вказані правові висновки повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2020 року у справі № 440/1082/19, від 17 березня 2020 року у справі № 812/9439/13а, від 12 червня 2022 року у справі № 520/2388/20, від 05 жовтня 2022 року у справі № 640/1269/19, від 01 лютого 2023 року у справі № 300/1753/21 і від 19 червня 2023 року у справі № 810/1577/17.
Суд наголошує, що встановлених фактів які б свідчили про обізнаність позивача про протиправну діяльність інших осіб та злагодженість їх дій для умов отримання податкової вимоги, ані акт перевірки, ані матеріали адміністративної справи не містять. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.
Крім того, суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи. Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
На підставі зазначеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Серпан» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що суд при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 1921,00 грн.
Отже, з огляду на те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню, то сплачений позивачем судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 1921,00 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 291 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан» (ідентифікаційний код 22958784, місцезнаходження: вул. Інститутська, 25, м. Київ, 01021) до Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01 листопада 2018 року №5852615147 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан», яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8536,00 грн і застосовано штрафні санкції у розмірі 2134,00 грн
Визнати протиправним та скасування повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 01 листопада 2018 року № 5862615147 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан», яким зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 906,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Серпан» понесені витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1921,00 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	С.В. Кисіль