ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3840/26 Справа № 204/2164/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Ткаченко І.Ю., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»
на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року
у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат внаслідок невиконання рішення суду,
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про повернення правовстановлюючих документів, зарахування внесеної суми на погашення кредитної заборгованості, стягнення збитків та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі – ПАТ «МТБ Банк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат внаслідок невиконання рішення суду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 00206/RD, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредитні кошти, терміном з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2028 року, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 70 572,00 доларів США на наступні цілі: 58 000,00 доларів США на придбання нерухомості, 6 192,00 доларів США на сплату страхових платежів, 6 380,00 доларів США на сплату страхових платежів від нещасних випадків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку за кредитом та сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,00 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 292,90 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року у справі № 419/607/12 позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 00206/RD від 04 квітня 2008 року в розмірі 526 067,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 447 706,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 77 461,51 грн.; заборгованості по пені за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; заборгованості по пені за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн.; штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань – 300,00 грн.; а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 219,00 грн.; а всього – 529 286,56 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто солідарно з  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 00206/ RD від 04 квітня 2008 року станом на 16 січня 2012 року, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 56 034,70 доларів США, що становить 447 706,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 9 695,05 доларів США, що складає 77 461,51 грн.; заборгованості по пені за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; заборгованості по пені за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн.; штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань – 18 761,76 грн.; а всього – 544 529,32 грн.; а також стягнуто з  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір по 1 609,50 грн. з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року частково задоволено касаційні скарги  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 , рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 544 529,32 грн. – скасовано, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 526 067,56 грн., з яких: тіло кредиту – 447 706,05 грн.; проценти за користування кредитом – 77 461,51 грн.; пеня за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн.; штраф за невиконання прийнятих зобов`язань – 300,00 грн., – залишено без змін. Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  штрафу за невиконання взятих зобов`язань в розмірі 18 761,76 грн. – залишено без змін.

Позивач вказував, що виконавчий лист у справі № 419/607/12 перебуває на примусовому виконанні у виконавчій службі та за період з 30 липня 2014 року та по теперішній час відповідачкою погашено заборгованість в розмірі 207 132,35 грн., при цьому залишок заборгованості за рішенням суду становить 318 935,21 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення суду позивач вважав, що він має право на стягнення інфляційних втрат, розмір яких за період з 03 травня 2017 року по 28 лютого 2020 року становить 108 378,72 грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд з відповідачки на його користь інфляційні втрати за період з 03 травня 2017 року по 28 лютого 2020 року в розмірі 108 378,72 грн.

У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «МТБ Банк» про повернення правовстановлюючих документів, зарахування внесеної суми на погашення кредитної заборгованості, стягнення збитків та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги позивачка за зустрічним позовом обґрунтовувала тим, що 04 квітня 2008 року між нею та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк» було укладено кредитний договір № 00206/RD, відповідно до умов якого їй було надано кредитні кошти, терміном з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2028 року, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 70 572,00 доларів США на наступні цілі: 58 000,00 доларів США на придбання нерухомості, 6 192,00 доларів США на сплату страхових платежів, 6 380,00 доларів США на сплату страхових платежів від нещасних випадків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку за кредитом та сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,00 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 292,90 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року у справі № 419/607/12, з урахуванням рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року, позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково та стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 544 529,32 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 447 706,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 77 461,51 грн.; заборгованості по пені за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; заборгованості по пені за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн.; штрафу за невиконання взятих зобов`язань – 18 761,76 грн.

Вказувала, що в подальшому постановою державного виконавця Красногвардійського ВДВС м. Дніпропетровська від 05 травня 2016 року було відкрито виконавче провадження № 51005872 з примусового виконання виконавчого листа № 419/607/12, а постановою від 25 січня 2017 року у виконавчих провадженнях № 51005872 та № 51005972 було звернуто стягнення на її доходи, як боржника.

Стверджувала, що після отримання 24 вересня 2020 року від Банку листа № 08/805-08/22 від 17 вересня 2020 року їй стало відомо, що останнім несвоєчасно було зараховано п`ять її платежів в погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 51005972, зокрема платежі: за березень 2017 року на суму 2 780,72 грн., за квітень 2017 року на суму 5 294,45 грн., за травень 2017 року на суму 2 590,88 грн., за червень 2017 року на суму 2 751,30 грн., за липень 2017 року на суму 3 246,13 грн. та за серпень 2017 року на суму 2 131,31 грн. – зараховані лише 23 листопада 2017 року, тоді як платежі за квітень 2018 року на суму 2 780,72 грн. та за січень 2019 року на суму 5 157,58 грн. Банком взагалі не зараховані, а безпідставно привласнені.

Вважала, що такими діями Банку їй завдано збитків, а тому він зобов`язаний зарахувати внесені нею платежі (у квітні 2018 року було сплачено 2 780,72 грн., а у січні 2019 року – 5 157,58 грн.) на погашення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року № 00206/RD на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року у справі № 419/607/12 та провести відповідний перерахунок заборгованості за цим договором.

Крім того зазначала, що в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між нею та Банком було укладено договір іпотеки № 00204 від 04 квітня 2008 року, відповідно до умов якого вона передала в іпотеку Банку житловий будинок АДРЕСА_1 , та відповідно до вимог підпункту 18.11 пункту 18 якого нею до дати остаточного погашення заборгованості за кредитним договором було передано Банку оригінали правовстановлюючих документів на нього.

Вказувала, що вона зверталася до Банку із офіційними заявами про повернення їй правовстановлюючих документів на належне їй домоволодіння, натомість останній у їх поверненні їй відмовив.

Ураховуючи викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачка за зустрічним позовом просила суд: зобов`язати Банк зарахувати сплачені нею платежі на суму 2 780,72 грн. та 5 157,58 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та повернути їй правовстановлюючі документи на будинок; а також стягнути з Банку на її користь у зв`язку з несвоєчасним та неповним зарахуванням внесених платежів за кредитним договором № 00206/RD від 04 квітня 2008 року на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року у справі № 419/607/12, а також невиконанням законних вимог щодо повернення правовстановлюючих документів на належне їй домоволодіння, заборгованість в розмірі 105 632,99 грн., яка складається із: пені в розмірі 0,3 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (пункт 4.1 кредитного договору) – 81,57 грн.; штрафу в розмірі 10 % від суми простроченого платежу (пункт 4.2 кредитного договору) – 2 670,01 грн.; суми інфляції за період прострочення – 2 065,62 грн.; 3 % річних від простроченої суми – 815,79 грн.; моральної шкоди – 100 000,00 грн.

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року у задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк» – відмовлено.

Зустрічний позов  ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ «МТБ Банк» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи в оригіналі, передані 23 листопада 2010 року за актом приймання-передачі оригіналів документів по кредиту ОСОБА_3 , (кредитна справа № 00206/RD від 04 квітня 2008 року): 1) технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстровий № 21013001, дата виготовлення 28 березня 2008 року; 2) витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі правочинів № 5726338 від 04 квітня 2008 року; 3) договір купівлі-продажу № 1324 від 04 квітня 2008 року; 4) витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі правочинів № 5736220 від 07 квітня 2008 року; 5) витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18795849 від 13 травня 2008 року; 6) державний акт на право власності на земельну ділянку бланк серії ЯЖ № 749457 від 26 листопада 2009 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У поданій 14 січня 2026 року апеляційній скарзі ПАТ «МТБ Банк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи, не дослідив належним чином надані на підтвердження заявлених вимог докази та безпідставно відмовив у задоволенні первісного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були належним чином завчасно повідомлені про час та місце слухання даної справи апеляційним судом.

Представник ПАТ «МТБ Банк» – адвокат Бланковська Г.О. у поданому 26 березня 2026 року клопотанні просила розглядати справу без участі представника Банку, наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що рішення суду оскаржено в частині відмови у задоволенні первісного позову, в іншій частині рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року щодо часткового задоволення зустрічного позову перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 00206/RD, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти, терміном з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2028 року, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 70 572,00 доларів США на наступні цілі: 58 000,00 доларів США на придбання нерухомості, 6 192,00 доларів США на сплату страхових платежів, 6 380,00 доларів США на сплату страхових платежів від нещасних випадків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку за кредитом та сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,00 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 292,90 грн. (т.1, а.с.246-249).

18 грудня 2009 року до вказаного договору сторонами було укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої, зокрема, сторони дійшли згоди, що на дату підписання цієї додаткової угоди заборгованість за основним боргом за кредитним договором складає 56 607,66 доларів США, та пункт 1.1 кредитного договору викладено в новій редакції, де, зокрема, термін погашення змінено на 03 квітня 2029 року (т.1, а.с.250-259).

04 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 00206/RD від 04 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та  ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 надала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 (т.2, а.с.16-20).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року у справі № 419/607/12 позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00206/RD від 04 квітня 2008 року в розмірі 526 067,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 447 706,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом заборгованості 77 461,51 грн.; заборгованості по пені за несплачену суму кредиту заборгованості – 300,00 грн.; заборгованості по пені за несплачені проценти за користування кредитом заборгованості – 300,00 грн.; штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань заборгованості – 300,00 грн.; а також судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 219,00 грн.; а всього заборгованості 529 286,56 грн. (т.1, а.с.5а-10).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року вказане рішення суду від 01 червня 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 04 квітня 2008 року станом на 16 січня 2012 року, яка складається із: тіла кредиту – 56 034,70 доларів США, що складає 447 706,05 грн.; процентів на основну суму боргу – 9 695,05 доларів США, що складає 77 461,51 грн.; пені за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; пені за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн.; штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань – 18 761,76 грн.; а всього – 544 529,32 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т.1, а.с.12-16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року вищевказане рішення апеляційного суду в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 544 529,32 грн., з яких: тіло кредиту – 447 706,05 грн.; проценти на основну суму боргу – 77 461,51 грн.; пеня за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн., скасовано, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 526 067,56 грн., з яких: кредитні кошти – 447 706,05 грн.; проценти на основну суму боргу – 77 461,51 грн.; пеня за несплачену суму кредиту – 300,00 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом – 300,00 грн., залишено без змін. Рішення апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафу за невиконання взятих зобов`язань в розмірі 18 761,76 грн. залишено без змін (т.1, а.с.17-22).

Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Грекової А.В. від 05 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51005872 з виконання виконавчого листа № 419/607/12 (т.1, а.с.55) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості в розмірі 526 067,56 грн.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Грекової А.В. від 05 травня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51005972 з примусового виконання виконавчого листа № 419/607/12 (т.1, а.с.53) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань в розмірі 18 761,76 грн.

25 січня 2017 року постановами старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Титова С.І. у виконавчих провадженнях № 51005872 та № 51005972 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 (т.1, а.с.54, 56).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року у справі № 204/5698/17 (т.1, а.с.57-58) задоволено заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Визнано виконавчий лист № 2, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 29 січня 2015 року у справі № 419/607/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань в розмірі 18 761,76 грн., таким що не підлягає виконанню.

Так, зі змісту вказаної ухвали суду, з-поміж іншого, вбачається, що 20 жовтня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про закриття виконавчого провадження № 51005972 у зв`язку з його повним виконанням.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року у справі № 204/4089/15-ц частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 квітня 2008 року та укладеним в його забезпечення договором іпотеки, яка станом на 27 квітня 2015 року становила 83 788,66 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 27 квітня 2015 року 1 881 189,48 грн., яка складається: заборгованості за тілом кредиту – 54 441,51 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 27 квітня 2015 року 1 222 299,00 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 29 347,15 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 27 квітня 2015 року 658 890,48 грн.; заборгованості по пені та штрафами в розмірі 1 745 692,34 грн., з яких: пеня за несплачену суму кредиту, стягнута за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року в частині, залишеній в силі, – 300,00 грн.; пеня за несплачену суму кредиту за період з 27 квітня 2014 року по 26 квітня 2015 року – 1 338 417,41 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом, стягнута за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року в частині, залишеній в силі, – 300,00 грн.; пеня за несплачені проценти за користування кредитом за період з 27 квітня 2014 року по 26 квітня 2015 року – 192 478,17 грн.; штраф, стягнутий за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2013 року, в частині, залишеній в силі за ухвалою суду від 13 листопада 2013 року у справі за невиконання прийнятих зобов`язань на підставі пункту 4.2.1 кредитного договору, – 18 761,76 грн.; штраф на підставі пункту 20 договору іпотеки за невиконання прийнятих зобов`язань, передбачених пунктом 18.1 договору іпотеки – 97 717,50 грн.; штраф на підставі пункту 20 договору іпотеки за невиконання прийнятих зобов`язань, передбачених пунктом 18.8 договору іпотеки – 97 717,50 грн.; звернуто стягнення на предмет іпотеки – житловий будинок, загальною площею 71,8 кв.м, житловою площею 42,8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П. 04 квітня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1324, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за номером № 5726338 від 04 квітня 2008 року, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каліновичем С.П., що згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 квітня 2008 року за № 18337820, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», зареєстрований як окремий виділений в натурі об`єкт права власності, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною продажу предмету іпотеки не нижче 390 870,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції від 17 листопада 2015 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: «Виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року».

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року касаційні скарги рішення апеляційного суду від 04 квітня 2016 року в частині вирішення позову ПАТ «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційного інстанції, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненим договору іпотеки судові рішення залишено без змін.

Останньою постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2015 року у справі № 204/4089/15-ц в частині задоволення позову ПАТ «Марфін Банк» скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову Банку відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 204/4089/15-ц постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року змінено, викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Так, судом було зазначено, що оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено пред`явленням Банком у січні 2012 року позову до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак ПАТ «Марфін Банк» звернулося до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у червні 2015 року, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, то підстави для задоволення позову відсутні.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року у справі № 204/3530/17 у задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в тому числі 3 % річних, відмовлено (т.1, а.с.65-70 та на звороті).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року у справі № 204/3530/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 204/3530/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» 3 % річних скасовано, позовні вимоги в цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» 3 % річних станом на 06 червня 2017 року в розмірі 92 579,33 грн. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ПАТ «МТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови (т.3, а.с.52-62). Так, у цій справі, що переглядалася, нарахування 3 % річних за неповернення основного боргу за договором Банком було проведено відповідно до поточної заборгованості у періоді нарахування з 06 червня 2014 року по 05 червня 2017 року, сума якої визначена у валюті зобов`язання згідно кредитного договору № 00206/RD від 04 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (станом на початок періоду в розмірі 54 441,51 доларів США. Верховний Суд вказав на те, що за таких обставин суди не врахували того, що при обрахунку 3 % річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні; стягнення судами кредитної заборгованості в національній валюті в еквіваленті за курсом НБУ не змінює змісту такого зобов`язання, не є перешкодою обрахунку кредитором трьох процентів річних у валюті зобов`язання та не свідчить про інший предмет спору. Таким чином, Верховний Суд вказав на те, що суди зробили помилковий висновок про те, що 3 % річних нараховані позивачем виходячи із заборгованості станом на 06 червня 2017 року саме за кредитним договором, а не за рішенням суду, відповідно, про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 3 % річних, нарахованих на основну суму боргу за кредитним договором.

03 лютого 2022 року постановою державного виконавця Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. закінчено виконавче провадження № 51005872 на підставі п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з його повним виконанням (т.3, а.с.47).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат понесених у зв`язку з невиконанням останньою рішення суду у справі № 419/607/12, однак стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті – гривні, натомість, предметом укладеного між сторонами договору кредиту є іноземна валюта в доларах США, а заборгованість (сума боргу/кредитних коштів) у справі № 419/607/12 встановлена судом станом на 16 січня 2012 року у доларах США, в еквіваленті за курсом НБУ, що в свою чергу, не змінює змісту такого зобов`язання (валютного) та не свідчить про інший предмет спору, а відтак і втрати від знецінення національної валюти у такому грошовому зобов`язанні внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти, а не шляхом стягнення інфляційних втрат, а тому позовні вимоги Банку про стягнення інфляційних втрат в розмірі 103 617,46 грн. є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, зокрема, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (частина друга статті 625 ЦК України).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 760/15679/15 (провадження № 61-504св19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) зазначено, що: «оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті – гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23) вказано, що «оскільки апеляційний суд установив, що валютою зобов`язання між сторонами є гривня з вираженням її еквіваленту в іноземній валюті (доларах США), а відповідачка вказану обставину в касаційній скарзі не заперечувала, то втрати позивача в цій справі від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти. Тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат слід відмовити саме в зв`язку з її безпідставністю».

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року у справі № 495/1570/23 (провадження № 61-15194св24).

У справі, що переглядається:

суд першої інстанції встановив, що 04 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір № 00206/RD, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредитні кошти, терміном з 04 квітня 2008 року по 03 квітня 2028 року, у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 70 572,00 доларів США на наступні цілі: 58 000,00 доларів США на придбання нерухомості, 6 192,00 доларів США на сплату страхових платежів, 6 380,00 доларів США на сплату страхових платежів від нещасних випадків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку за кредитом та сплатою комісії за обслуговування кредиту 0,00 грн., комісії за надання кредиту в розмірі 292,90 грн.;

норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті – гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти;

факт того, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2013 року у справі № 419/607/12 частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 00206/RD від 04 квітня 2008 року в розмірі 526 067,56 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 447 706,05 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом заборгованості 77 461,51 грн.; заборгованості по пені за несплачену суму кредиту заборгованості – 300,00 грн.; заборгованості по пені за несплачені проценти за користування кредитом заборгованості – 300,00 грн.; штрафу за невиконання прийнятих зобов`язань заборгованості – 300,00 грн.; не змінює предмет договірних зобов`язань сторін, зокрема й те, що кошти за кредитним договором надавались позичальнику в іноземній валюті (доларах США). При цьому визначення зобов`язання  ОСОБА_1  у вказаному судовому рішенні в національній валюті (гривні) жодним чином не впливає на можливість стягнення інфляційних втрат, адже зобов`язання, яке виникли із кредитного договору, виражено в іноземній валюті (доларах США);

оскільки предметом грошового зобов`язання, яке існує між сторонами, виражені в іноземній валюті, то вимоги про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «МТБ Банк» інфляційних втрат в розмірі 108 378,72 грн. є необґрунтованими.

Доводи заявника щодо неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, які зазначені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржуване судове рішення, з урахуванням встановлених обставин, не суперечить висновкам, викладеним у постановах, на які посилається заявник.

Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з ними, необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач за первісним позовом надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «МТБ Банк» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року в оскаржуваній частині – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» – залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида