КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2026 року Справа №320/14284/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ), в якому просить суд:
- визнати протиправним дії відповідача щодо утримання з позивача вартості виданих їй предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився; нарахування та виплати при звільненні позивача компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими станом на 01.01.2023 року наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 13.01.2023 № 24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації»;
- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену грошову компенсацію за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно в сумі 27 837 грн 77 коп., а також утриману з неї вартість предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився в сумі 342 грн 70 коп., з одночасною компенсацією їй податку з доходів фізичних осіб згідно з Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Вимоги мотивує тим, що військовою частиною виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 73 856,57 грн. Разом з тим, із наданої відповідачем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі вбачається, що відповідач не у повному обсязі нарахував компенсацію за неотримане речове майно, право на яке останній набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби. У довідці про вартість речового майна, що належить до видачі, суттєво занижена його вартість шляхом її нарахування пропорційно термінів носіння речового майна, а ціни на предмети обмундирування не відповідають цінам, що визначені у наказі Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 №24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації». Позивач вважає, що при нарахуванні грошової компенсації за неотримане речове майно застосуванню підлягає Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядок №178, а не підзаконні акти, які звужують обсяг майнових прав військовослужбовця та суперечать вимогам зазначеного Закону. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що відповідно до п.7 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік. Відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України, а оскільки відповідачем була здійсненна виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно не можна визнати протиправними дії прикордонного загону.
У поданій відповіді на відзив, позивач наполягає на протиправності дій відповідача, невірному тлумаченні норм діючого законодавства щодо визначення вартості неотриманого речового майна та грошової компенсації.
Розглянувши позовну заяву, відзив, відповіді на відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.
Позивач проходила військову службу в підрозділі Державної прикордонної службі України. Наказом Начальника Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.07.2023 №119Р-ОС виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
Під час проходження військової служби та звільнення з неї позивач перебувала на речовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ).
28.07.2023 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, зокрема, про виплату у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації за неотримане речове майно.
02.08.2023 ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ), виплачено позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 73 856,57 грн.
Позивач, вважаючи, що отримав компенсацію за неотримане речове майно не у повному обсязі, не за цінами станом на 01.01.2023, установленими в наказі Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 №24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст.9 цього Закону встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються, зокрема, відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок затверджений постановою КМУ №178 від 16.03.2016 року.
Відповідно до п.1 Порядку він визначає механізм виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 3 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Згідно з п.4 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Пунктом 5 Порядку визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої, зокрема, Адміністрацією Держприкордонслужби, станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року №1132 затверджена Інструкція про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період (далі - Інструкція №1132), яка відповідно до її пункту 1 визначає організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період.
Пунктом 10 розділу І Інструкції №1132 встановлено, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
В наказі Міністерства внутрішніх справ України від 31 жовтня 2016 року №1132 зазначено, що він виданий відповідно до п.1 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з метою впорядкування речового забезпечення військовослужбовців і працівників Державної прикордонної служби України.
У п.1 статті 9-1 Закону щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно вказано, що порядок такої компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Згідно 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої, зокрема, Адміністрацією Держприкордонслужби, станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Отже Порядком №178 визначена форма довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Згідно з вказаним додатком в довідці про вартість речового майна, що належить до видачі військовослужбовцю (вказується звання та прізвище військовослужбовця) повинно бути зазначено: найменування речового майна; одиниця виміру; рік і місяць виникнення права на отримання предметів речового майна; кількість предметів, вартість за одну одиницю, сума грошової компенсації.
Довідка саме з вказаними відомостями відповідно до п.4 Порядку №178 є підставою для видання наказу щодо виплати грошової компенсації військовослужбовцям.
Таким чином, компенсації підлягає вартість неотриманого речового майна, в довідки зазначаються назва речового майна та його вартість.
При звільненні з військової служби позивачу нарахована грошова компенсація за неотримане речове майно в сумі 73 856,57 грн. Нарахування суми компенсації здійснене відповідачем відповідно до цін на речове майно, які були встановлені в період набуття права на отримання відповідного майна та із застосуванням пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу. Відповідач, посилаючись на приписи Порядку №178 та Інструкції №1132, стверджує, що він при виплаті позивачу спірної компенсації діяв у відповідності та у спосіб, визначений законодавством. В свою чергу на переконання позивача, підлягають врахуванню закупівельні ціни на речове майно, визначені станом на 1 січня поточного року та без застосування будь-яких пропорцій, як це передбачено пунктом 5 Порядку №178, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили, аніж Інструкція № 1132.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 №24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації» визначено вартість предметів обмундирування для визначення розміру компенсації за речове майно при звільненні військовослужбовців у 2023 році і порівнюючи ціни на предмети обмундирування зазначені у довідці на виплату позивачу компенсації за неотримане речове майно, вбачається невідповідність цін, визначених наказом.
Порівнюючи ціни на предмети обмундирування, які зазначені у довідці на виплату позивачу при звільненні компенсації за неотримане речове майно, суд встановив невідповідність цін вартості предметів обмундирування, визначених наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 №24-АГ.
Таким чином, розрахунок компенсації проведений відповідачем всупереч пункту 5 Порядку № 178, згідно з яким довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 №24-АГ визначено вартість предметів речового майно для розрахунків грошової компенсації замість належних до видачі предметів речового майна станом на 01.01.2023, про що наголошено у пункті 1 вказаного розпорядження: нарахування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, та офіцерському складу, який проходить військову службу за контрактом, грошової компенсації замість належних до видачі, але не отриманих протягом проходження військової служби предметів речового майна особистого користування, здійснювати відповідно до його розрахунку вартості, що додається
У пункті 54 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №815/5826/16, суд сформував правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зазначивши, що з боку військової частини порушено право позивача на отримання компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №809/1488/16.
Оскільки в абз.1 п. 10 розділу І Інструкції №1132 речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність, за неотримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України, відповідач повинен був застосувати Порядок №178 та затверджену вказаним Порядком форму довідки для нарахування та виплати позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, а саме відповідно до його вартості.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.02.2021 року у справі №380/2458/20.
Cудом встановлено, що відповідачем утримано з позивача вартість предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився в сумі 342 грн 70 коп. 
Разом з тим, у відповідності до вимог чинного законодавства, вказана сума вартості предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився не повинна бути утримана з позивача, а навпаки повинна бути проведена. Оскільки, у відповідності до вимог законодавства, зазначено що розрахунок суми, яка підлягає позивачу до виплати не проведений виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня поточного року, а також ціни, зазначені у довідці, не відповідають цінам визначеним у розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився».
Адміністрацією Державної прикордонної служби України згідно розпорядження від 30.01.2019 № 21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився» зобов`язано нарахування військовослужбовцям грошової компенсації замість належних до видач, але не отриманих протягом проходження військової служби предметів речового майна особистого користування, здійснювати відповідно до його розрахунку вартості згідно з додатковим до цього розпорядження.
Суд звертає увагу, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача недоплачену грошову компенсацію за все належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно в сумі 27 837 грн 77 коп., а також утриману з неї вартість предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, в сумі 342 грн 70 коп., з одночасною компенсацією їй податку з доходів фізичних осіб згідно з Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, є не належною формою захисту прав позивача.
Оскільки на думку суду, належною формою захисту позовних вимог позивача буде визнання протиправними дій є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2024 року наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України з урахуванням раніше виплачених їй сум є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В частині позовних вимог про виплату коштів із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 , суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44).
Відповідно до п.1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.
Згідно абз.1 п.2, п.3 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Відповідно до п.п.4,5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення мають бути здійснені із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб
Відповідно пункту 6 Порядку №44 територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі № 812/1048/17.
У п. 63 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 року у справу № 815/5826/16 зазначено, що оскільки з позивачем не проведено повного розрахунку за матеріальним забезпеченням, позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Суд зазначає, що після набрання рішенням суду у цій справі законної сили на відповідача покладається обов`язок виконати рішення суду. Водночас на відповідача, як податкового агента, законодавством покладено обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією відповідної суми позивачу.
Отже у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку із відсутністю порушення прав позивача.
Враховуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні з цим позовом до суду його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.
Щодо питання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відтак, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 00/9888/19-а Верховний Суд уже виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що, відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на правову допомогу, заявник подав суду копію Договору про надання правничої (правової) допомоги №18/23 від 31.07.2023 р. укладеного між Адвокатом Шовкуном Сергієм Івановичем та ОСОБА_1 зі строком дії Договору з дати його укладання до 21 липня 2024 року, Додаткова угода № 1 від 31.07.2023 р. до Договору про надання правничої (правової) допомоги №18/23 від 31.07.2023 р., Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25 квітня 2024 року щодо наданих послуг та вартості послуг у розмірі 10 000,00 грн. та квитанцію № 5 від 25.04.2024 про сплату ОСОБА_1 даних послуг у сумі 10 000,00 грн.
Згідно п. 4 Договору про надання правничої (правової) допомоги №18/23 від 31.07.2023 р. витрати за надання правової допомоги, ї х розмір, у тому числі гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану правову допомогу, визначається сторонами відповідною додатковою угодою, яка є невід?ємною частиною цього Договору. У разі залучення інших адвокатів згідно п.2.2. цього Договору, питання розподілу гонорару та інших витрат Адвоката та інших адвокатів вирішується ними самостійно.
Судом досліджено, що в Додатковій угоді № 1 від 31.07.2023 р. до Договору про надання правничої (правової) допомоги №18/23 від 31.07.2023 р. передбачено різний перелік послуг та їх вартість.
Суду також досліджено, Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25 квітня 2024 року, згідно якого встановлено, що Адвокатом було надані наступні послуги:
1. Складання та направлення до суду позовної заяви, у тому числі: 
- витрати часу на вивчення наданих Клієнтом матеріалів; складання тексту позовної заяви; оформлення документів та направлення їх до суду (у т.ч. час перебування в поштовому відділенні), кількість годин: 6 годин, загальна вартість - 8 000 грн.;
- Вивчення відзиву, та підготовка відповіді на відзив при розгляді справи в суді першої інстанції; сканування документів та завантаження їх разом з відповіддю на відзив до підсистеми «Електронний суд»; кількість годин: 2 годин, загальна вартість - 2 000 грн.
Отже, загальна вартість відповідно до цього Акту послуг складає 10 000 грн.
Відтак, за даними перелічених доказів позивачу надано професійну правничу допомогу за обсягом послуг відповідно до Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25 квітня 2024 року та понесені витрати на професійну правничу допомогу склали 10 000,00 грн.
Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що: дана справа є справою, яка не потребує значного часу на опрацювання нормативно-правових актів; справа містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява є необ`ємною; справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; судові засідання не проводились; наявна судова практика; розгляд справи відбувався у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є неспівмірними та завищеними, оскільки підготування та подання клопотання про долучений документів, контроль руху справи та процесуальних документів не вимагало великих зусиль адвоката, оскільки дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.
Також, суд враховує позицію відповідачів, які вказують на неспівмірність заявленого розміру витрат із наданими адвокатом послуг, просять зменшити розмір витрат на правничу допомогу, вказуючи на широкий розсуд суду з урахуванням критеріїв викладених у ч. 5 ст.134 КАС України та покликаючись на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 03.06.2021 у справі №820/4211/18, від 10.06.2021 у справі №820/479/18 вказують на відсутність доказів у позивача щодо заявленого розміру витрат по відношенню до складності справи та виконаних адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт по договору, обсягом наданих послуг та виконаних робіт та ціною позову, значення справи для сторони, вплив її на репутацію або публічний інтерес до справи.
Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, наслідки вирішення справи судом, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір 10 000,00 грн. є надмірним.
Водночас, суд вважає, що в даному випадку співмірною є сума 5 000,00 грн.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.
Відтак, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу до 5 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача.
Положеннями частин 1, 3 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, враховуючи положення статті 139 КАС України, суд доходить висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) судового збору у розмірі 5 000,00грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ОСОБА_1 утримання з позивача вартості виданих їй предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, нарахування та виплати при звільненні позивача компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими станом на 01.01.2023 року наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 13.01.2023 № 24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військову частину НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 №178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2023 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 13.01.2023 № 24-АГ «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації», з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні інших вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військову частину НОМЕР_1 ) (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.