КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 758/4923/24 Головуючий у суді першої інстанції -Петров Д.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/882/2026 Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар Цуран С.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Волковою Аліною Володимирівною на рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне підприємство Ювелірний завод «Золотий Вік» про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду м. Києва із вказаною позовною заявою.
В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що 04.01.2024 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в ТРЦ «Республіка» по АДРЕСА_1 , у ФОП ОСОБА_1 позивачка придбала з урахуванням обміну старих золотих прикрас плюс доплата, золоте кольє, артикул 4/24/050/2, вартістю 29 735 грн 00 коп. Гарантійний строк, умови експлуатації, зберігання чи інші умови на вказаний товар при купівлі позивачці не були надані, а тільки товарний чек № 0711122401048308.
06.01.2024 позивачка виявила дефекти виробу та того ж дня звернулась до магазину, де купувала кольє, написала дві заяви: першу на бланку та заповнену магазином, за її підписом, другу написану власноруч з її підписом. Магазин прийняв дві заяви та кольє. Кольє має не зірвану пломбу, бирку.
29.01.2024 на запит позивача у Вайбер, було надано відповідь, що відповідь від експерта прийшла, зі змісту якої вбачається, що було зроблено зовнішній огляд кольє, та відмовлено у гарантійному ремонті чи обміні.
29.01.2024 позивачем було складено другу заяву до юридичного відділу, де остання знову вимагала проведення експертизи уповноваженими на це державними органами. Заява була складена позивачем власноруч, з підписом, датою та прийнята у вищезазначеному магазині Золотий вік.
Відповідач не виконав свій обов`язок щодо проведення експертизи товару (вимога від 06.01.2024 про проведення експертизи з метою встановлення причин втрати якості ювелірного виробу) та повідомлення покупця про причини недоліку товару, відсутність гарантійного талону, умов зберігання та користування, порушив законодавство про надання інформації щодо якості товару, що робить правомірним відмову позивача від отримання такого товару, тому у позивача виникло право звернутися до суду для вирішення даного спору.
Посилаючись на викладене, позивачка просила суд:
розірвати договір купівлі-продажу золотого кольє, артикул 4/21/050/2, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 від 04.01.2024.
стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені за товар, а саме: золоте кольє, артикул 4/21/050/2 кошти у розмірі 29 735 грн.
стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року позов задоволено частково.
Розірвано договір купівлі-продажу золотого кольє, артикул 4/21/050/2, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 від 04.01.2024.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені за товар, а саме: золоте кольє, артикул 4/21/050/2 кошти у розмірі 29 735 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 1 211,20 грн в дохід держави.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, відповідачка ФОП ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що із претензією від 06.01.2024 про повернення коштів за придбане золоте кольє неналежної якості позивачка не зверталась до відповідача, відповідних доказів надання або надсилання вказаної ФОП ОСОБА_1 позивачка не надала.
Заявою від 21.01.2024 року позивачка звернулась до відповідача з вимогою повернення грошових коштів за придбаний товар, однак заява знов не відповідала вимогам законодавства - ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», зокрема, не містила адреси автора, що знову давало право Відповідачу залишити заяву без розгляду. 
Вказує, що відповідач фактично виконав всі необхідні дії по дотриманню вимог законодавства в частині надання можливості позивачці реалізувати заявлені нею права, регламентовані ч. 1 ст. 8 Закону «Про захист прав споживачів», а також вжив заходів з інформування позивача про невідповідність його звернень вимогам закону, хоча мав всі підстави залишити їх без будь-якого реагування, тому суд безпідставно ухвалив рішення про задоволення позову.
У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участь представниця відповідача ФОП ОСОБА_1 адвокат Волкова А.В., яка підтримала апеляційну скаргу, просила задовольнити її з викладених підстав. Позивачка ОСОБА_2 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Встановлено, що 04.01.2024 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в ТРЦ «Республіка» по АДРЕСА_1 , позивачка придбала у ФОП ОСОБА_1 , золоте кольє, артикул 4/24/050/2 вартістю 29 735 грн. 
06.01.2024 позивачка виявила три дефекти (брак, істотні недоліки), а саме на двох ланках вм`ятини з зовнішньої сторони виробу та деформовану (увігнуту) одну ланку кольє.
Цього ж дня позивачка звернулась до магазину, де купувала кольє та написала дві заяви, першу на бланку та заповнену магазином за її підписом, а другу - написану власноруч з її підписом. 29.01.2024 на запит позивача у мессенджері Вайбер, було надано відповідь, що експертом зроблено зовнішній огляд кольє та відмовлено у гарантійному ремонті та обміні.
29.01.2024 позивачка склала другу заяву до юридичного відділу, у якій вимагала проведення експертизи уповноваженими на це державними органами. 
Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням найманого працівника.
Пунктом 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).
Відповідно до п. 15 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).
Пунктом 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено поняття гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, а також відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст.676 ЦК України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.
Відповідно до статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Судом встановлено, що 06.01.2024 року позивачка виявила три дефекти придбаного ювелірного виробу, а саме на двох ланках вм`ятини з зовнішньої сторони виробу та деформовану (увігнуту) одну ланку кольє, що є істотним недоліком товару.
За ч. 1 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 678 ЦК України у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.
Аналогічні норми закріплено у стаття 678, 708 ЦК України.
Згідно з ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.
Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.
Як встановлено судом та не заперечується учасниками, позивачка звернулась до продавця товару протягом гарантійного строку із вимогою безоплатного усунення недоліків придбаного товару в розумний строк.
За ч. 12 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник зобов`язаний відшкодувати всі збитки продавця (підприємства, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті), який розглядає претензію споживача до придбаного товару.
Тобто, відповідач має право і можливість вирішити з виробником або його представником питання щодо відшкодування понесених продавцем збитків в разі задоволення вимог споживача.
Так, згідно з пунктами 12, 13 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем.
Отже, з урахуванням вищенаведених норм, право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: робити неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, бути таким, що виник з вини виробника товару, після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а» - «в» п. 12 ч. 1 ст.1Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недоліку у товарі та бути підставою для заміни товару.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка зазначала, що не отримувала від позивачки належно оформленого звернення щодо повернення грошових коштів та/або проведення експертизи товару в порядку ст. 17 Закону, тому заявлені в позовній вимозі висновки про порушення прав споживача є хибними, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга.
Згідно з положенням, передбаченим ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов`язків доказування.
При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виробнику).
До фактів, які підлягають доказуванню у справах про захист прав споживачів, насамперед, слід віднести: чи мало місце придбання продукції (замовлення послуги); чи надавалась інформація про товар (послугу) і яка саме; відомості про властивості товару та відповідність їх потребам споживача та вимогам встановлених нормативів; чи мало місце використання товару; чи мало місце заподіяння шкоди, що завдана життю, здоров`ю або майну споживача.
А у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.
Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18.
Згідно з ч. 4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.
Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи відповідачки щодо відсутності підстав для проведення експертизи, оскільки необхідність проведення незалежної експертизи товару виникає за наявності спору між продавцем та споживачем щодо виникнення недоліку товару. В той же час, відповідачка по справі не надавала позивачці пропозицію проведення незалежної експертизи.
Крім того, враховуючи, що обов`язок доказування у справах цієї категорії покладається на продавця, саме він має бути зацікавлений у проведенні експертизи.
Натомість, у матеріалах справи міститься копія письмової заяви на проведення експертизи від 06.01.2023, підписана покупцем та продавцем ОСОБА_3 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що товар, а саме - золоте кольє, артикул 4/24/050/2, є товаром неналежної якості. Належних доказів, зокрема, висновку експертизи, на спростування вказаної обставини сторона відповідача суду не надала.
При цьому,  ОСОБА_4 (ФОП в особі представника за довіреністю), яка підписала відповідь на звернення позивачки та здійснила зовнішній огляд виробу, не є експертною установою, а її висновок - не є висновком експертизи, обов`язковість якої передбачена Законом України «Про захист прав споживачів», тому він не є належним та допустимим доказом належної якості товару. 
Ба більше, у письмовій відповіді ФОП ОСОБА_1 на заяву ОСОБА_2 від 21.01.2024 зазначено, що з огляду на виявлені ознаки механічного пошкодження ювелірного виробу, не вбачається підстав для проведення експертизи. Тобто, продавець, усупереч вимогам ч. 4 ст.17 Закону України «Про захист прав споживачів», відмовив покупцю у проведенні експертизи товару.
Відповідно до ст. 22 «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, та постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.
Позивачка в своїй відповіді на відзив зазначає, що була змушена витрачати свій час та кошти для дзвінків на гарячу лінію, що додатково викликало у позивача стрес, відволікало її від роботи.
Позивачка була змушена витрачати час на відвідування суду за викликом по судовим повісткам, зустрічатися з адвокатом, розлучатися на цей час зі своїми двома неповнолітніми дітьми, що завдавало їй додаткового стресу і переживання та завдало шкоди здоров`ю. 
Тому, внаслідок порушення прав позивача протиправною поведінкою відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.
Зважаючи на викладене, враховуючи характер спірних правовідносин, дослідивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виявлений позивачкою недолік товару (золотого кольє, артикул 4/24/050/2) є істотним та спричиненим не з вини позивачки, а тому позовні вимоги в частині розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплачених за товар коштів підлягають задоволенню у повному обсязі, а вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково.
Посилання апелянта на порушення позивачкою способу та форми звернення до продавця щодо повернення коштів та проведення експертизи товару на висновки суду не впливають, оскільки, як встановлено із матеріалів справи та не заперечувалося стороною відповідача в ході судового розгляду, продавець ідентифікував позивачку, вів з нею листування, зокрема, шляхом надання письмових відповідей на звернення. При цьому, в ході судового розгляду було також встановлено, що спірний товар на час розгляду справи перебуває у продавця.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до її незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Волковою Аліною Володимирівною залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст складено 09 березня 2026 року. 

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома