КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року м. Київ № 320/62407/24

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, податковий/контролюючий орган) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо направлення листа ГУ ДПС у м. Києві від 31.01.2024 №6104/6/26-15-24-01-04-09;
- визнатипротиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №413/26-15-24-17-26/3250219933 від 30.06.2021 про виключення з реєстру платників єдиного податку;
- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з моменту прийняття незаконного рішення – 30.06.2021 та включити до реєстру платників єдиного податку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він здійснює підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування 3 групи (5%), однак рішенням Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №413/26-15-24-17-26/3250219933 від 30.06.2021 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 виключено з реєстру платників єдиного податку. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що не відповідає положенням податкового законодавства, оскільки прийнято без дотримання процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечив проти позовних вимог, вказавши, що за результатами камеральної перевірки ФОП ОСОБА_1 було встановлено порушення, за які передбачено анулювання свідоцтва платника єдиного податку, а саме: несплат апротягом двох послідовних кварталів податкового боргу, що виник у платника єдиного податку на кожне перше число двох послідовних кварталів (дата виникнення боргу - 01.01.2021) та сума боргу перевищує 3060 грн), чим порушено пункт 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України. 
Разом з тим, у тексті відзиву на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язкуз пропуском строку позовної давності.
Матеріали справи свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 надіслано через кабінет платника у листопаді 2024 року лист ГУ ДПС у м. Києві від 31.01.2024 №6104/6/26-15-24-01-04-09, яким повідомлено позивача про те, що податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2022, 2023 року, І півріччя 2022, 2023 року, три квартали 2021, 2022, 2023 року та 2021, 2022 роки, які були прийняті 04.10.2022 за №9199563365, 19.12.2023 за №9345887659, 09.08.2022 за №9199591221, 19.12.2023 за №9345898614, 26.10.2022 за №9434436979, 19.12.2023 за №9314280371, №9345906508, 26.10.2022 за №9434437027 та 19.12.2023 за №9314280829 вважаються неподаними у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме подання податкових декларацій з недостовірним значенням обов?язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування), так як у звітному періоді платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.
З відповіді на адвокатський запит ГУ ДПС у м. Києві від 09.12.2024 №92573/6/2-15-24-01-19-09 слідує, що відносно позивача було проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, про що складено Акт від 09.06.2021 за №465/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 та прийнято рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №413/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 від 30.06.2021.
Відповідно до частини другої статті Кодексу адміністративного судочинства України (далі - 122 КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюєтьсяшестимісячний строк, який, якщо не встановленоінше, обчислюється з дня, коли особа дізналасяабо повинна буладізнатися про порушеннясвоїх прав, свобод чиінтересів.
Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Отже, за загальним правилом позов може бути подано до суду в межах шестимісячного строку та пропуск позивачем такого строку без поважних причин є підставою для залишення позову без розгляду.
Суд зазначає, що у даному випадку позивачем спірне рішення засобами поштового зв`язку отримано не було. Водночас, після отримання від контролюючого органу примірника спірного рішення позивачем вжито заходів, спрямованих на його оскарження.
У даномувипадку, залишенняпозовної заяви без розгляду з огляду на необізнаність позивача про прийняття спірного рішення буде перешкоджати праву позивача на доступ до правосуддя та порушувати права захищені Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, щокожен має право на розгляд його справи судом.
Так, Європейський суд з прав людини, в рішенні «ІліанпротиТуреччини», зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.
Враховуючивище наведене, суд зазначає, що про наявність та зміст спірного у цій справі рішення №413/26-15-24-17-26/3250219933 від 30.06.2021 позивач дізнався лише у грудні 2024 року з листа ГУ ДПС у м. Києві від 09.12.2024 №92573/6/2-15-24-01-19-09, який був скерований на адвокатський запит його представника, що не спростовується і відповідачем.
Відтак, звернувшись до суду з цим позовом 17.12.2024 позивач не пропустив строк зверненнядо суду, про який зазначається у заявленому клопотанні.
Представником позивача подано до суду клопотання про прискорення розгляду справи у зв`язку з тим, що її тривалий розгляд створює перешкоди для здійснення підприємницької діяльності позивача.
Дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, а також оцінивши наявні в матеріалах належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов таких висновків.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 13.07.2013 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис №20680000000025966.
З 01.01.2016 позивач перебував на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у м. Києві та здійснював підприємницьку діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування 3 групи - 5%.
Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування та спрощеній системі оподаткування, за результатами якої складено Акт від 09.06.2021 за №465/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 , яким встановлено наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, який перевищує 3060 грн, чим порушено абзац 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Кодексу та абзац 3 пункту 299.10 статті 299 Кодексу. 
На підставі висновків Акта перевірки від 09.06.2021 за №465/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 відповідачем прийнято рішення від 30.06.2021 від №413/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 про виключення ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру платників єдиного податку.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до пунктів 291.2, 291.3 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Пунктом 299.3 статті 299 ПК України визначено, що у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
Згідно з підпунктом 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.
Положеннями абзацу 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України визначено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки - у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Так, згідно з положеннями пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеним в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі №820/5346/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Так, перевірка суб`єкта підприємницької діяльності-платника єдиного податку на предмет дотримання ним вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не відноситься до фактичних перевірок, а може проводитись шляхом призначення та проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податків у відповідності до норм ПК України.
Так, Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував наступні висновки: «реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування» (постанови від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 р. у справі №805/206/17-а, від 10.11. 2021 р. у справі № 200/697/20-а).
Отже, контролюючим органом повинна бути проведена документальна перевірка платника податків та прийнято рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.
Натомість, у відношенні ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведено камеральну перевірку та складено Акт від 09.06.2021 за №465/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 , на підставі висновків якого контролюючим органом прийнято рішення від №413/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 від 30.06.2021 про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.
Тобто, контролюючим органом не було проведено документально їпланової або позапланової перевірки платника податків ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а рішення від 30.06.2021 №413/26-15-24-17-26/3250219933 прийнято на підставі Акта камеральноїперевірки.
Відтак, оскаржуване рішення прийнято без дотримання процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку
Вказанупозицію також підтриманопостановою Другого апеляційногоадміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі №440/3106/23.
Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів проведення документальної перевірки позивача, що свідчить про порушення процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку та передчасність прийнято рішення від 30.06.2021 №413/26-15-24-17-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Аналогічнаправовапозиціявикладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №818/945/17.
Також судом враховано що, у платіжних дорученнях про перерахування коштів, позивач помилково вніс кошти на розрахунковий рахунок за № НОМЕР_2 , який призначений для сплати єдиного соціального внеску у зв`язку з чим виник податковий борг.
Проте, під час проведення камеральної перевірки dідповідачем вказаним фактам не надано оцінки. 
Згідно з вимогами пункту 59.1 ПК України уразі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцемобліку платника податків, в якомуобліковуєтьсяподатковий борг платника податків.
Згідно з пунктом 59.3 ПК України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
При цьому, в силу положень пункту 59.1, 59.3 статті 59 ПК України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату боргу у спосіб, визначений Податковим кодексом України, чого вчинено не було.
Такийправовийвисновок наведено у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №813/676/17.
Окрім того, листом Головного управління ДПС у м. Києві від 31.01.2024 №6104/6/26-15-24-01-04-09 повідомлено позивача про те, що податкові декларації платника єдиного податку за І квартал 2022, 2023 року, І півріччя 2022, 2023 року, три квартали 2021, 2022, 2023 року та 2021, 2022 роки вважаються неподаними.
Разом з тим, згідно з пунктом 49.8 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отриманняконтролюючим органом.
Відповідно до положень пункту 49.9.2 статті 49 ПК України податкова декларація вважається прийнятою в разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Пунктами 49.10, 49.11 статті 49 ПК України передбачено, що відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від`ємного значення об`єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов`язань тощо) забороняється.
У разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації і ззазначенням причин такої відмови.
Підпунктом 49.11.1 ст. 49 ПК України встановлено, що у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня їїотримання.
При цьому, матеріали справи свідчать, що податкові декларації платника єдиного податку gозивача за І квартал 2022, 2023 року, І півріччя 2022, 2023 року, три квартали 2021, 2022, 2023 року та 2021, 2022 роки мають усі обов`язкові реквізити згідно вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 ПКУ, та жодних письмових повідомлень про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови в термін встановлений пп. 49.11.1 ст. 49 ПКУ, тобто протягом п`яти робочих днів з дня її отримання позивачу ненадсилались відповідачем.
Вказані факти підтверджують протиправність дій відповідача щодо направлення листа Головного управління ДПС у м. Києві від 31.01.2024 №6104/6/26-15-24-01-04-09.
Такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №810/2065/18. 
Таким чином, рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від №413/26-15-24-17-26/3250219933 від 30.06.2021 про виключення ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з реєстру платників єдиного податку є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з 30.06.2021 (з дати анулювання) та включити до реєструплатників єдиногоподатку.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1937,00 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 1937,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у м. Києві.
Стосовно вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.
Згідно частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно вимог частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною шостою статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно пункту 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відтак договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).
Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено:
- Договір про надання правничої допомоги від 29.11.2024 №29/11;
- платіжну інструкцію №0.0.4064870490.1 від 13.12.2024 №13/12про сплату 44 500,00 грн. гонорару адвокату. 
Визначаючи розмір відшкодування коштів на правничу допомогу у справі №640/14729/21, суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.
Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 по справі №520/8489/19, від 07.05.2020 по справі №320/3271/19, від 10.03.2020 по справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Також, судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові названого позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.
Окрім того, відповідно до статті 12 КАС України дана категорія справи відноситься до незначної складності.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір є надмірним.
На думку суду, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Відтак, враховуючи предмет спору, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті139 КАС України, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Решту витрат на правничу допомогу залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо направлення листа ГУ ДПС у м. Києві від 31.01.2024 №6104/6/26-15-24-01-04-09.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві №413/26-15-24-17-26/3250219933 від 30.06.2021 про виключення з реєстру платників єдиного податку.
Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011) поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5% з моменту прийняття незаконного рішення – 30.06.2021 та включити до реєстру платників єдиного податку.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1937,00 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ 44116011). 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.