Справа №521/17579/25
Провадження №2/521/1104/26

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Одеса
Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі: 
головуючого судді Тополевої Ю.В., 
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеської міської ради з позовом, в якому просила встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім?єю із ОСОБА_2 з 2018 по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позов обґрунтований наступними обставинами. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10 грудня 2010 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 виросла без рідного батька і його турботи та піклування. Мати позивача померла в 2012 році. Після смерті матері, ОСОБА_1 повністю втратила родину, залишилась самотньою, та потребувала психологічної підтримки. З 2012 року за адресою АДРЕСА_2 почав проживати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали сусідами і відразу почали тісно спілкуватися та проводити разом час. ОСОБА_2 не мав ні дружини, ні дітей. ОСОБА_3 мав проблеми зі слухом та опорно руховим апаратом. ОСОБА_1 взяла на себе обов`язки по догляду за ОСОБА_2 , забезпечуючи йому належний побут, допомогу в повсякденних справах та емоційну підтримку. У відповідь, ОСОБА_2 став для неї джерелом моральної опори та відчуття родинного тепла, якого їй бракувало після втрати матері. Такий спільний побут приносив позивачу родинне відчуття, між нею та ОСОБА_2 сформувалися теплі, довірливі стосунки, що притаманні батьку й дочці. В свою чергу ОСОБА_2 взяв на себе психологічну турботу про ОСОБА_1 , оточив її увагою, підтримкою та щирим ставленням, надавав моральну опору й допомагав долати життєві труднощі, особливо після втрати матері. Він підтримував її у складних життєвих обставинах, створював атмосферу довіри, безпеки та родинного затишку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. ОСОБА_1 не встигла оформити опікунство за життя ОСОБА_2 , однак після його смерті подбала про організацію поховання, забезпечивши належні умови для прощання та вшанування пам`яті померлого. Позивач зазначає, що смерть ОСОБА_2 стала для неї великою втратою, співставною з втратою батька, якого вона фактично не мала з дитинства. 13 лютого 2024 року, ОСОБА_1 подала заяву до Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, адже має право на спадкування майна ОСОБА_2 , як спадкоємець четвертої черги у відповідності до ст. 1264 ЦКУ, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус позивачу відмовив, враховуючи відсутність рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємця однією сім?єю зі спадкодавцем. 
Позивач та її представник у відкритому судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, обґрунтовуючи свою позицію наданими суду доказами. При цьому позивач звернула увагу, що в період спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім?єю вони вели спільне господарство, мали спільний побут, робили ремонт в житловому приміщенні, де проживали.
Представник відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечував, надавши письмові пояснення, в яких посилався на відсутність доказів, що підтверджують систематичне ведення спільного господарства, пов`язаність спільним побутом та спільне проживання позивача з ОСОБА_2 . 
Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України.
Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини. 
Згідно копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 10 грудня 2010 року (а. с. 11).
Згідно довідки № Д1-48199-ю/о від 04 березня 2024 року з 23 листопада 2012 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис № 2766. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 ( а. с. 16). 
Згідно договору – замовлення на організацію та проведення поховання від 08 березня 2023 року, укладеного із ОСОБА_1 , вбачається, що остання займалася організацією та оплатою поховання ОСОБА_4 (а. с. 34-36). 
Згідно довідки Сер. МСЕ № 083647 Серія 2-18 ОА ОСОБА_2 надана друга група інвалідності, причина – інвалід з дитинства (а. с. 25).
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_2 являвся пенсіонером по інвалідності 2 групи довічно (а. с. 24).
Із матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 вбачається, що 13 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулась із заявою до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 
13 лютого 2024 року державним нотаріусом Лєсогоровим Д.О. надано інформацію позивачу про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із відсутністю документів на підтвердження родинних відносин (а. с. 51).
Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.
За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України).
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і визнання права. 
Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.  
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України). 
Відповідно до статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позову зазначає, що із померлим ОСОБА_2 спільно проживали за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільні  витрати, до сімейного бюджету включались та враховувались витрати на придбання продуктів харчування та одягу, спільно харчувались, придбавалось майно для спільного користування. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 брали участь у спільних витратах на ремонт житла, надавали один одному взаємну допомогу, у них існував відповідний порядок користування житловим приміщенням. 
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).
Вирішуючи спір, суд, на підставі поданих стороною позивача та оцінених судом доказів, дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім?єю позивача із померлим ОСОБА_2 . 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що вона проживає по сусідству із ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_2 . За показаннями свідка між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приблизно з 2015 року склалися теплі, сімейні стосунки. В бесіді із свідком ОСОБА_2 зазначав, що ОСОБА_1 йому, як дочка, він здійснював догляд за дитиною ОСОБА_1 , вони разом харчувались, здійснювали такі побутові речі, як прання, прибирання, ремонт, заміну вікон в квартирі, придбання одягу, телевізору, плити. Свідок показала, що при необхідності ОСОБА_2 виїхати для вирішення його особистих питань, ОСОБА_1 завжди супроводжувала його та забезпечувала йому поїздки на таксі. 
Факт проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 однією сім`єю підтверджується також довідкою-характеристикою № 119 від 05 серпня 2025 року, із якої вбачається, що щоденний догляд і опіку ОСОБА_2 надавала ОСОБА_1 (а. с. 33).
Із акту оцінки потреб сім`ї, складеного 22 липня 2022 року фахівцем КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Малиновського району міста Одеси вбачається, що до загальної інформації про членів сім`ї за місцем проживання ОСОБА_2 внесено контакт ОСОБА_1 (а. с. 27). 
Із цього ж акту вбачається, що помешкання ОСОБА_2 перебуває в процесі ремонту, побутова техніка у робочому стані (а. с. 30).
Спільні витрати на ремонт помешкання за адресою проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджуються також копіями накладної на придбання шпалер (а. с. 70), вікна м/п (а. с. 71), лінолеуму (а. с. 72). 
Одеська міська рада не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 не носило характер сімейних відносин із веденням спільного господарства, спільних витрат тощо. 
Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо проживання із померлим ОСОБА_2 однією сім`єю більш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами, підтверджено наявними матеріалами справи, а тому позов є законним та обґрунтованим, що дає підстави для висновку про його задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 12-16, 20, 1216, 1217, 1258, 1264 ст. ст. 12, 76, 78, 81, 90, 258, 259, 263-265 ЦПК України суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691, м. Одеса, Думська пл. 1) про встановлення факту проживання однією сім`єю – задовольнити.
Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім?єю із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.В. Тополева