Справа № 581/970/25 
Провадження № 1-кп/581/11/26 

В И Р О К 
і м е н е м У к р а ї н и  

22 квітня 2026 року сел. Липова Долина 
Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , у присутності сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку), обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому розгляді в залі суду в селищі Липова Долина кримінальне провадження № 12025200470000513, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 02 липня 2025 року, відносно 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Колядинець Липоводолинського району Сумської області, із професійно-технічною освітою, громадянина України, неодруженого, слюсаря-складальника ТОВ «Завод Кобзаренка», не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, військовозобов`язаного, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, не є особою з інвалідністю, із зареєстрованим місцем проживання в АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого 
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
1.1. Відповідно до карти обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_6 від 20 червня 2025 року, яку військово-лікарською комісією надано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, вищих військових навчальних закладах, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, згідно з вимогами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (зі змінами та доповненнями), про що медичною комісією складено довідку №2025-0620-1516-1005-3 від 20 червня 2025 року та того ж дня ознайомлено з постановою військово-лікарської комісії, рішення комісії останнім не оскаржувалось.
Із метою комплектування Збройних сил України, військовозобов`язаному ОСОБА_6 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , 23 червня 2025 року о 10 год 30 хв вчинена спроба вручити бойову повістку та мобілізаційне розпорядження, відповідно до яких йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 24 червня 2025 року о 16 год 00 хв для відправлення до військової частини в складі команди НОМЕР_2 . Від отримання повістки та мобілізаційного розпорядження ОСОБА_6 в категоричній формі відмовився від підпису у корінцях та в журналі, пояснюючи власними релігійними переконаннями, які унеможливлюють проходження військової служби, також його ознайомлено з положеннями ст.336 КК України. Після чого він покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 та у подальшому 24 червня 2025 року о 16:00 год чи в будь-який інший час ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, підтверджень щодо поважних причин своєї неявки не надав.
Вищезазначене діяння ОСОБА_6 вчинив умисно, порушуючи вимоги ст.65 Конституції України, ч.9 ст.1, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.4,8 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, з метою ухилення від призову на військову службу в порядку мобілізації на особливий період.
2. Позиція обвинуваченого щодо сутності пред`явленого обвинувачення 
2.1. Допитаний обвинувачений ОСОБА_6 у присутності його захисника під час судового розгляду винуватість у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення не визнав повністю та додатково суду пояснив про проходження ним ВЛК та визнання його придатним до військової служби у лавах Збройних Сил України, висновок ВЛК він не оскаржував, станом на червень 2025 року він права на відстрочку від мобілізації не мав, від військової служби він не ухилявся, оскільки при спробі вручення йому керівником місцевого ТЦК та СП ОСОБА_7 бойової повістки у червні 2025 року він не погоджувався отримувати бойову повістку, однак погоджувався проходити невійськову (альтернативну) службу в силу своїх релігійних переконань, як це визначено ч.4 ст. 35 Конституції України. Приймаючи водне хрещення при досягненні ним повноліття, він склав присягу служити Богу доброю совістю і ця присяга не дозволяє йому носити військову форму, зброю та підкорятися наказам військового керівництва, тримати зброю в руках, він дотримується присяги та зводу законів Божих, які не може порушувати, і серед яких є заповідь «не вбивати», вбивство людини вважає дуже тяжким гріхом, він боїться втратити те, щоб бути із Богом у раю; він виховувався у віруючій сім`ї із самого дитинства, неодноразово у своєму житті переконувався у наявності Бога, у його підтримці й допомозі відносно нього, зазначав, що він не має права вбивати інших людей та поділяє твердження Ісуса Христа про те, що хто меч до рук візьме, той від меча і загине, однак готовий проходити невійськову службу у мирний спосіб без використання зброї, допомагаючи пораненим в госпіталях, надавати гуманітарну допомогу, необхідними роботами по відновленню країни. На даний час він працює та сплачує податки і в певній мірі підтримує обороноздатність країни, будучи заброньованим працівником на ТОВ «Завод Кобзаренка»; із самого дитинства він відвідував Об`єднану церкву християн церкви Євангельської в с. Колядинець, в якій на даний час його батько займає релігійну посаду просвітора (пастор і старший цієї церкви), він проходив навчання в дитячій церковній школі та їй постійно допомагав, був керівником молоді і допомагає нужденим людям в с.Колядинець безкоштовно з різними видами робіт, співає в церковному хорі, проте не обіймає жодних церковних посад, планує виконувати за обранням людей обов`язки помічника пастора; він усвідомлює, що за ухилення від мобілізації передбачена кримінальна відповідальність із призначення реального покарання у виді позбавлення волі і це він свідомо готовий прийняти, якщо не допомагає у даній ситуації наявність у нього бронювання за місцем роботи зі сплатою податків та при неможливості виконання невійськової (цивільної) служби у воєнний час. 
2.2. Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 зазначала про наявність підстав для виправдання обвинуваченого на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки прокурором не доведена наявність підстав для загальної мобілізації в особливий період та відсутні підстави для призову саме відносно ОСОБА_6 ; також ОСОБА_6 відмовлявся від мобілізації через стійкі релігійні переконання та ініціював питання про заміну військової служби у період воєнного стану в порядку мобілізації на невійськову (альтернативну) службу і саме такий механізм передбачений ч.4 ст. 35 Конституції України, проте конституційне право обвинуваченого не реалізовується у період воєнного стану.
3. Досліджені судом на стадії судового розгляду докази, які надані сторонами провадження, та які суд покладає в основу обвинувального вироку у даній кримінальній справі
3.1. Письмові докази, які надані прокурором:
- копії повідомлень начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 про ухилення ОСОБА_6 від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, що адресоване керівнику Роменського РВП ГУНП в Сумській області, від 23 червня 2025 року з додатками, на підставі яких 01 липня 2025 року внесені відомості в ЄРДР за ст.336 КК України під номером провадження 12025200470000513, а також розпочато досудове розслідування зазначеної кримінальної справи (том 1 арк. пров. 91-94,104-111);
- копії повістки на відправку, складену на ім`я рядового ОСОБА_6 від 23 червня 2025 року, та підписану начальником першого відділу Роменського РТЦК ОСОБА_10 , про прибуття 24 червня 2025 року о 16 год 00 хв на відповідну адресу ТЦК для відправки до команди в/ч НОМЕР_2 та акту про відмову від отримання повістки та про відмову від призову під час мобілізації, складені 23 червня 2025 року, керівником ТЦК у присутності двох свідків, в якому зафіксована усна категорична відмова військовозобов`язаного ОСОБА_6 від призову під час мобілізації при спробі вручити йому повістку, мотивуючи це релігійними переконаннями, а також копія неврученого мобілізаційного розпорядження № 1 першого відділу Роменського РТЦК від 23 червня 2025 року, складеного на ім`я ОСОБА_6 із невідірваними корінцями (т.1 арк. пров. 95-97); 
- копія журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним по ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якого вбачається, що 23 червня 2025 року рядовий ОСОБА_6 не отримував повістку про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 арк. пров. 98);
- копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 , згідно з яким рядовий ОСОБА_6 22 лютого 2017 року визнаний обмежено придатним до військової служби у воєнний час за гр. І ст. 26-б наказу МОУ № 402-2008 та з зазначеної дати цього військовослужбовця постановлено на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1 арк. пров. 99);
- копія довідки військово-лікарської комісії №2025-0620-1516-1005-3 від 20 червня 2025 року, з якої вбачається проходження ОСОБА_6 медичного огляду, за результатами якого визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, вищих військових навчальних закладах (том 1 арк. пров.100);
- копія картки обстеження та медичного огляду, складеної у КНП «Липоводолинська лікарня» від 20 червня 2025 року, згідно з якою рядового ОСОБА_6 після огляду лікарями КНП «Липоводолинська лікарня» визнано придатним до військової служби за станом здоров`я (том 1 арк. пров. 101);
- копії заяви від 20 червня 2025 року, з якою ОСОБА_6 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 із проханням про виконання військового обов`язку альтернативною невійськовою цивільною службою, в якій зазначено, що він не може служити як солдат і брати зброю до рук з релігійних переконань, так як він з липня 2018 року є членом помісної ОСОБА_11 , яка підпорядкована Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної церкви Християн Віри Євангельської з додатком, та відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №1408 від 23 червня 2025 року про те, що на альтернативну службу направляються лише особи під час призову на строкову військову службу, проте альтернативна (невійськова) служба не замінює проходження військової служби під час призову на військову службу під час загальної мобілізації та така служба не діє в умовах воєнного стану (т.1 арк. пров. 105-111);
- листи-відповіді керівників КНП «Липоводолинська лікарня», «Липоводолинський ЦПМСД» від 15 липня 2025 року, від 20 листопада 2025 року відповідно на запити слідчого, згідно з якими 27 травня 2025 року ОСОБА_6 проходив медичний огляд ВЛК, у червні 2025 року звертався до лікарів терапевта та невропатолога з приводу захворювань серцево-судинної системи та хребта (том 1 арк. пров. 112-115);
- лист-відповідь секретаря Липоводолинської селищної ради від 20 листопада 2025 року № 02-05/3079 на запит слідчого, згідно з яким ОСОБА_6 станом на день видачі даної довідки не звертався до Липоводолинської селищної ради з питанням щодо встановлення опіки/здійснення постійного догляду за особою (том 1 арк. пров. 118-119);
- протокол огляду оптичного диска від 15 липня 2025 року з фотозображенням та відтвореним відеозаписом, в якому зафіксовано проведення слідчим у службовому кабінеті № 19 Роменського РВП безпосереднього огляду відео-запису об`ємом 54,7 МБ, в якому відображена присутність ОСОБА_6 разом із захисником у приміщенні ТЦК та СП 23 червня 2025 року та на усну пропозицію керівника місцевого підрозділу ТЦК та СП про отримання повістки на відправку до учбової в/ч НОМЕР_2 , зазначений військовозобов`язаний відповів про згоду проходити невійськову альтернативну службу та про відмову отримувати бойову повістку у зв`язку з його релігійними переконаннями з дитинства. Після наданого роз`яснення про неможливість заміни військової служби в особливий період в порядку мобілізації на альтернативну (невійськову службу) на повторне запитання військовослужбовця ОСОБА_6 відповів про те, що він не буде отримувати повістку, надалі чоловік у військовій формі проінформував про складання відповідного акту (том 1 арк.пров.151-154);
- витребувані слідчим від Сумської обласної християнської місії ОЦХВЄ «Джерело життя» копії документів, саме:
- довідки Сумської обласної Християнської місії ОЦХВЄ «Джерело життя» від 08 липня 2025 року, якими підтверджена належність ОСОБА_6 з липня 2018 року до дійсного члена Церкви Християн Віри Євангельської в с.Колядинець та виконання ним активної участі у релігійному житті громади при його вихованні з дитинства у віруючій сім`ї; також про суперечність релігійних переконань релігійної громади з виконанням військового обов`язку та закликанням організації не використовувати зброю проти інших людей, тримати її в руках та здійснювати присягу, що унеможливлює виконанням ОСОБА_6 військового обов`язку; віднесення релігійної організації до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року № 2066 (арк. пров. 126-127 т.1);
- копії Статутів релігійної організації «Український центр об`єднаної церкви християн віри Євангельської», згідно з п. 1.1.-1.4, 2.1, 3.1 яких релігійна організація є юридичною особою та представляє об`єднання церков та релігійних організацій християн віри Євангельської, метою якого є об`єднання зусиль для сприяння духовному оновленню суспільства, задоволення релігійних потреб, втілення в життя принципів милосердя та благодійництва, найвищими органами є З`їзд, Рада Центру та Правління Центру; розділ «Відповідальність» за невиконання членом Церкви своїх обов`язків та за грубе порушення заповідей Божих до нього в якості відповідальності застосовується зауваження (замітка) та вилучення з правом прийняття в члени Церкви після його глибокого покаяння (дві редакції статутів) (т.1 арк. пров. 120-135);
3.2. Показання свідка зі сторони обвинувачення:
Свідок ОСОБА_7 суду показав про те, що за результатами проходження медичної комісії ОСОБА_12 , останній визнаний придатним до військової служби в частинах забезпечення, ТЦК та СП, навчальних центрах, закладах, медичних підрозділах, тилових підрозділах логістики та зв`язку, оперативного забезпечення охорони; висновок військово-лікарської комісії військовозобов`язаним не оскаржувався. 23 червня 2025 року ОСОБА_6 даним свідком при спробі вручення йому повістки на 24 червня 2025 року для відправки до навчального центру військової частини НОМЕР_2 , зачитувався зміст повістки, дату і час необхідної явки оголошувалося усно військовозобов`язаному під відеофіксацію. Він повинен був з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_7 для прибуття у складі військової команди до навчального центру військової частини НОМЕР_2 , проте під час вручення йому повістки від її отримання він відмовився, посилаючись на своє віросповідання (детально про релігійні переконання він не розповідав); про відмову від отримання повістки складено акт. Також свідком доведено до відома ОСОБА_13 про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації в період воєнного стану. У визначений час 24 червня 2025 року ОСОБА_6 до відділу ТЦК та СП не з`явився, про причини неявки не повідомляв, відправка військовозобов`язаного до команди не відбулася. ОСОБА_6 повідомляв ТЦК та СП про наявність у нього релігійних переконань до вручення йому повістки, проте релігійні переконання не дають права не призиватись такій особі під час мобілізації у період воєнного стану, також чинне законодавство під час воєнного стану не передбачає автоматичної заміни військової служби на альтернативну невійськову службу. За результатами мобілізації військовозобов`язаний у навчальному центрі може бути направлений до військової частини, в якій він може бути кухарем чи згідно з будь-якою іншою військовою спеціальністю може виконувати військові обов`язки без зброї у інших підрозідлах, при цьому ТЦК та СП лише направляє у навчальні військові центри, виконуючи мобілізаційне завдання, не проводячи розподіл військослужбовців по військовим частинам.
3.3. Досліджені судом докази, що надані стороною захисту:
Показання свідка ОСОБА_14 про те, щоб бути членом церкви християн віри ОСОБА_15 , то людина повинна бути вихованою, підготовленою для цього (пастор церкви проводить заняття з людиною, особа приймає причастя в церкві, тобто приймає тіло і душу Христа, також для цього необхідно вступити в заповіт із Господом, надається обіцянка Богу служити в чистій і добрій совісті, надалі проходить водне хрещення на водойомі у присутності свідків). Пось ОСОБА_16 із с.Колядинця у 18-річному віці вступив у заповіт з Господом, пройшов водне хрещення, і з того часу є повноправним членом помісної церкви в с. Колядинці; зазначена церква та інші декілька церков по Сумській області включені до християнської місії «Джерело життя» (вона включена до реєстру критично важливих національних релігійних організацій), яка набула статусу юридичної особи у 2008 році для виконання представницьких функцій тощо і ця місія опікується її церквами. До того як ОСОБА_16 став повноправним й активним членом церкви, він уже приймав активну акту у недільній церковній школі, спочатку навчаючись у ній, а потім допомагав проведенню навчань у цій школі для інших дітей, він кожного року проводив літній табір для віруючих дітей та всіх дітей села, такі ж заходи проводилися в м. Ромни та м. Суми, у клубі в с.Колядинець він приймав участь у спектаклях для дітей, він завжди відгукається на прохання людей і допомагає їм по церковній роботі та в побуті, він молиться та може прочитати Слово Боже; зміст його релігійних переконань полягає в тому, що член церкви не бере до рук зброю, якою можна вбити людину, наша зброя - це наша молитва, у період воєнного стану ми ведемо протистояння в духовній сфері, проводимо духовну боротьбу, бо якщо б всі одностайно покликали Господа, то війна в Україні б закінчилася, Господь знає як це зробити; у воєнний час церква проти використання зброї, члени церкви готові виконувати в альтернативний спосіб невійськову службу, ОСОБА_16 також готовий виконувати невійськову роботу, послужити без зброї, він є готовим проповідником у церкві та він як сказав, то він і зробить обіцяне. У разі прийняття ОСОБА_16 особисто рішення добровільно приєднатися до лав Збройних Сил України, на службу, яка передбачає тримання не тільки зброї, а ще і використання безпосередньо спеціального одягу військового, спеціальної амуніції та виконання наказів військового керівництва, то це може бути підставою для припинення його членства у помісній церкві із відлученням від неї, проте таке рішення приймається на загальному церковному служінні, однак на даний час людина може відновитися в якості члена церкви після відлучки від неї; рішень церков у Сумській області про відлучення від церкви її членів не приймалося, проте є віруючі особи, які приєдналися до лав Збройних Сил України; у Святому Писанні зазначено "Вбивці царства Божого не наслідують", заборона на військову службу для членів церкви випливає з самого слова Божого. Якщо ми беремо ОСОБА_17 і спостерігаємо за поведінкою самого Господа, засновника нашої віри ОСОБА_18 , то ми бачимо, що у нього до зброї було категоричне відношення. У Новому Заповіті про зброю дуже мало сказано, але коли уже ОСОБА_19 знав, що він іде на ОСОБА_20 , що будуть тортури застосовувати до нього, він запитав у своїх учнів: "Є у вас зброя?" Він сказав: "Ось два меча". І ви знаєте, коли він був у Симанії, то ОСОБА_21 достав і вдарив одного з рабів мечем, то ОСОБА_19 сказав все: "Досить, досить". У Старому Заповіті ми бачимо, що зброю використовували і наліво, і направо. Але Новий Заповіт, заснований ОСОБА_22 , він поклав край цьому, сказав: "Досить всьо, бо хто візьме меч, то той від меча загине". Саме ці тези спонукають віруючих людей не використовувати її. Коли ми стоїмо в умовній позиції, коли ми стоїмо навпроти ворога, при цьому якщо віруючий зробить постріл та вб`є іншу людину, то остання піде із життя не покаявшись, така людина пішла із життя без покаяння, бо ОСОБА_23 говорить: "Бог прийшов для того, щоб всі люди по всій землі покаялись. Тоді вони можуть мати право наслідувати царство Боже.". Якщо така людина вбиває іншу людину, то перша особа бере на себе таку відповідальність, яку віруючий узяти не може; члени нашої церкви поважають віровчення інших християн, які зараз із зброєю в руках воюють проти військ агресора; члени церкви не приймають участь у війську в тому числі в якості копеланів, бо це військовий священослужитель, він підкоряється наказом військового керівництва, також для віруючих осіб не властиво після присяги служіння Богу приймати військову присягу, носити військовий однострій, підкорятися наказам військового керівництва, не беручи до рук зброю, якщо людина потрапила до війська, то у неї зворотнього шляху немає, бо він повинен бути захисником Батьківщини, вбачаючи інших зі зброєю в руках, проте він не є месником, а для віруючої людини це питання захисту, а не помсти, особисто свідок у церкві молиться за настання спасіння для військовослужбовців; віруюча людина завжди готова допомагати війську через невійськову (альтернативну) службу. Свідок підтвердив ті обставини, що він видавав ОСОБА_24 довідку про його приналежність до церкви християн віри Євангельської в с.Колядинець для її подання до місцевого ТЦК та СП та інформування цей орган про його релігійні переконання. Сумлінність релігійних переконань виховується на основі слова ОСОБА_25 та пов`язується із словами: "Що не по вірі, те гріх", якщо людина говорить: «Я не можу, це не моє», то роботи протилежне це ламати самого себе, в тому числі, і по відношенню до військового обов`язку.
Показання свідка ОСОБА_26 про його приналежність до члена Об`єднаної церкви християн віри Євангельської в с.Колядинець, він є її пастирем, його син ОСОБА_27 після досягнення повноліття, 01 липня 2018 року, прийняв водне хрещення, пообіцяв Богу служить доброю совістю, а до цього народився та виховувався у християнській сім`ї. Особу виключають із складу церкви, якщо вона грішить, не виконує заповідей ОСОБА_28 , але в майбутньому він може відновити своє членство у разі покаяння і створення ним гідного плоду покаяння. Його син є членом церкви, він активно бере участь у її житті, з дитячих років він прибував у церкві на всіх зібраннях, на конференціях, які проводилися у християнських таборах, навчався повний курс у недільній церковній школі, приймає участь у місіях, у благодійних процесах, які церква проводила для місцевих жителів. Із приводу сформованих релігійних переконань ОСОБА_6 свідок зазначав про виконання всіх заповідей Божих, він є хрещений ОСОБА_29 , він живе життям помісної церкви: проповідує ОСОБА_17 в тому обсязі, який дав Господь, молиться за хворих. При цьому, церква, вона займає пасивну позицію під час війни, але вона веде духовну війну, оскільки як казав ОСОБА_30 : "Бо ходячи в тілі, ми не з тілом воюємо. Зброя наша не тілесна, але вона зміцнена ОСОБА_31 за руйнування твердинь», духовною війною ми руйнуємо непослух, який на даний час іде від росіян. Також його син через власні релігійні переконання у період пандемії коронавірусу відмовлявся роботи щеплення і через це втратив власну роботу; він дотримується заповіді Божої «Не вбивай» і він проти того щоб брати до рук зброю; його син мирним шляхом вирішує будь-які непорозуміння, він ніколи не чув, що його син щось на когось наговорював, застосовував фізичну силу, коли його в школі ображали, то він не проявляв агресивність, він на це не реагував, просив цього свідка, що б він за нього молився. Після відмови від отримання повістки про мобілізацію до лав Збройних Сил України, йому ОСОБА_16 розповів про це та пояснив що він пообіцяв служити Богу у добрій совісті, тобто служити Господу всім життям, своїм тілом, душею, думками та вчинками, і він не може порушити цю обіцянку, бо це як присяга ОСОБА_32 , яка дається на все життя, а втрата ОСОБА_33 – це найбільша втрата у житті християнина, його син знає те, що не можна вбивати людей; його син подавав заяву про згоду пройти невійськову службу та у такий спосіб виконати обов`язок згідно зі словом ОСОБА_28 , проте він не може порушити надану Богу обіцянку і не може порушувати заповіді Божі, які є більш важливими, бо є найсуворіший суд – це Суд Божий, де судять за вчинки та наміри; члени церкви та його син не можуть виконувати через те, що ми не можемо тримати зброю в руках та носити військову форму, приймаючи участь у злі, бо війна це зло, церква та його син бореться проти зла на духовному рівні, вони моляться, несуть пости та руйнують задуми ворога (росії) на основі молитви. У разі вступу до військових лав, то член церкви рішенням зборів віруючих може бути виключений із церкви за його гріхи, проте його син свідомо отримував повістку про виклик до ТЦК, нікуди не тікав і отримував направлення на ВЛК та проходив медичну комісію, визнаючись обмежено придатним до військової служби, це його рішення не бути мобілізованим до війська та не проходити службу десь на складі чи десь іще відсидітися, він свідомо розуміє, що він може потрапити до тюрми за такі вчинки, але він це все приймає та знає, що Бог помилує його. Члени нашої церкви та мій син духовно захищають свою країну, ми можемо також її захищати у невійськовий спосіб – альтернативною невійськовою службою, хтось захищає країну в окопі, а хтось працює на заводі, як мій син; захищати країну від агресії мають звичайні люди, а свідок та його син ведуть духовну війну, молячись за всіх.
Показання свідка ОСОБА_34 про те, що вона знайома із ОСОБА_12 протягом 7-8 років, від досягнення ним повноліття. Даниїл коли побачив її вперше у надірваних джинсах та негарній стрижці та з пофарбованим волоссям, то він відразу здивувався, бо цей зовнішній вигляд не був характерним для його сім`ї, як людину свідок його охарактеризувала як добру, товариську, неконфліктну особу, на образи чи приниження однолітків ОСОБА_16 нічим негативним не відповідав, він навпаки із однолітками намагався продовжувати дружити після непопорозумінь. У 18-річному віці ОСОБА_16 присягнув служити ОСОБА_35 доброю совістю, прийняв водне хрещення, пообіцявши служити йому без гріха, не обманювати, не курити, не пити, не красти, не блудити, що якщо він одружиться, то тільки на віруючій дівчині, і саме він обрав свою дорогу жити з Богом, у літню пору року він займається із молоддю, вони збираються та читають ОСОБА_36 по черзі, моляться, спілкуються, допомагають різним людям у різних питаннях, зокрема, ОСОБА_16 відвідував пораненого військового, спілкувався із ним, організовував смаження шашликів та виїзди на ставок, возив його по справах до селища Липова Долина, до лікарні, проявляв ініціативу бідній сім`ї придбавати різні побутові речі, солодощі тощо, коли він працював у Польщі, то він дзвонив додому та просив помилитися разом із ним за чоловіка, в якого був головний біль, який після молитв проходив. Даниїл приймає активну участь у релігійному житті церкви: він співає у церковному хорі, він є членом молодіжного хору, він читає молитви на різні свята, на Різдво, Пасху та Трійцю, прославляючи Бога, постійно спілкується із молоддю, приймає участь у волонтерській діяльності, він приймає участь у місіонерських служіннях в літніх таборах для молоді, розповідаючи дітям про ОСОБА_33 , щоб вони вірили у ОСОБА_33 , на прикладах свого життя розповідає як треба себе поводити із Богом, не проявляючи страху, не вчиняючи гріха. Про повідомлену інформацію на допиті вона частково особисто спостерігала як в побуті, та і при участі у проведених заходах, частково дізналася зі слів самого ОСОБА_16 та його батьків, на церковних зборах. Свідок зазначала, що ОСОБА_16 не може воювати, так як віра його цього не дозволяє, до рук брати будь-яку зброю це означає служити на дві сторони – і Богу, і дияволу, бо на війні людина щонайменше обороняється, використовуючи зброю, але він би у невійськовий спосіб був би корисний державі та суспільству, допомагаючи доглядом за пораненими.
Показаннями свідка ОСОБА_37 , який суду підтвердив про те, що ОСОБА_16 він знає із самого народження як доброзичливого та спокійного хлопця, який завжди допомагає людям (допомагає добрими справами (підвозить людей та вантажі, може порубати щось по господарству, розносить та розвозить гуманітарну допомогу, літературу), у конфліктах помічений не був, приймає активну участь у роботі в церкві (приблизно вже три роки благовіствує дітям про Слово Боже, читає їм Боже слово), на служіннях в ній, навчався у недільній церковній школі, приймає участь у молитвах проти кровопролиття та церковних постах для того щоб Господь надав мир Україні (Даниїл приймає участь у молитовних зібраннях щодня та щонеділі, якщо він не зайнятий на роботі), набувши статус члена помісної Колядинецької церкви Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної церкви Християн Віри Євангельської з 18-ти років у 2018 році та пообіцявши Господу, що служитиме йому доброю совістю, уклавши із Богом заповіт, пройшовши водне хрещення. Із приводу свого ставлення до військової служби зазначав, що така служба без зброї неможлива, він не бере до рук зброю і не може вбивати нікого, бо зброєю нічого не доб`єшся; у разі чоловік чи жінка візьме до рук зброю в порядку мобілізації, то вона виключається з церкви, бо вбивати не можна, у такому випадку, на військовій службі, або через якійсь час така людина візьме до рук зброю, сам факт вступу до військову службу є підставою для виключення із церкви незалежно від того чи виконує він роботу в госпіталі чи в якості кухара тощо. Даниїла він бачив практично щодня, спілкується із ним, він розповідав йому про проходження військово-лікарської комісії, проходження постановлення на облік в ТЦК та СП, також він розповідав про спробу вручення йому повістки про мобілізацію та про його відмову від її отримання, також свідок говорив, що обвинувачений є свідомо обізнаним про наслідки такої відмови як з точки зору релігійної, так із точки зору кримінально-правових наслідків у виді позбавлення волі на певний строк, та ОСОБА_16 до цього готовий, бо людей вбивати не можна.
Показаннями свідка ОСОБА_38 про характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 в якості учня, колишнього працівника ліцею та як односельчанина: він з дитинства виховувався у віруючій родині із певними релігійними переконаннями, які завжди пояснював із посиланням на Біблію та інші релігійні положення. Зокрема, ОСОБА_6 у школі сумлінно навчався, був чемним та справедливим, ніколи не був поміченим у конфліктних ситуаціях, він у школі не у всіх святах приймав участь у святкуванні, за власними релігійними переконаннями на випускному вечорі він не танцював із своєю матір`ю (про що він особисто повідомляв її як тодішнього директора школи), на негативні дії однолітків він не відповідав злом, уникав конфліктів та потім проявляв позитивне ставлення до них; протягом жовтня-листопада 2019 року він працював на посаді кочегара в Колядинецькому ліцеї, будучи добросовісним та сумлінним працівником, допомагаючи іншим співробітникам, проте був звільнений з роботи через відмову пройти вакцинацію від короновірусної хвороби через релігійні переконання; як односельчанин він завжди допомагав окремим односельчанам випасати худобу, надав безкоштовні послуги з транспортування людей та їх майна, проявляючи доброту до них, допомагав школі разом із батьком у проведенні ремонтів, працюючи навіть уночі, ніколи на прохання односельчан не відмовлявся допомагати їм чим міг. 
- надані суду довідкові та характеризуючі відомості на ім`я ОСОБА_6 про його працевлаштованість з 06 січня 2026 року на посаді слюсаря із складання металевих конструкцій у ТОВ «Завод Кобзаренка» (підприємству надано статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період) із отриманням бронювання за основним місцем роботи в якості військовозобов`язаного до 09 грудня 2026 року, із позитивною характеристикою за місцем проживання обвинуваченого (проживає в багатодітній сім`ї, не був помічений у сварках та бійках, правопорушень не вчиняв) (т.1 а.с. 61,72-80);
- фотоматеріали про прийняття участі ОСОБА_6 у літньому таборі для молоді в с.Колядинець із проведенням заходів та презентацій у 2025 році (т.1 арк. пров.176-180);
- оголошене листування ОСОБА_6 із керівником Роменської РВА з приводу направлення його на альтернативну службу як члена помісної Колядинецької Церкви, яка підпорядкована Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної церкви Християн Віри Євангельської, та управлінням соціального захисту населення Роменської РДА із зазначеного питання та оголошений витяг з протоколу № 3 спільного засідання управління соціального захисту населення та районної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби від 19 серпня 2025 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_6 через непередбаченість чинною редакцією Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» заміни військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на альтернативну (невійськову) службу (т.1 арк. пров. 165-175, т.2 арк. пров. 28).
4. Процесуальні аспекти провадження даної справи
4.1. Витяги із ЄРДР, складені слідчим Роменського РВП ГУНП в Сумській області 08 грудня 2025 року ОСОБА_39 про внесення відомостей до зазначеного реєстру за заявами правоохоронних та контролюючих органів по факту ухилення ОСОБА_6 від призову на військову службу під час мобілізації за повідомленням керівника ІНФОРМАЦІЯ_8 , попередня кваліфікація бездіяльності - ст.336 КК України, кримінальному провадженню визначено № 12025200470000513; 
4.2. Оголошені постанови керівників окружної прокуратури та органу досудового розслідування про визначення груп прокурорів та слідчих для процесуального керівництва й досудового розслідування злочину за ст. 336 КК України у вищевказаному кримінальному провадженні;
4.4. Оголошені доручення заступника керівника органу досудового розслідування Роменького РВП про проведення досудового розслідування вищевказаної справи та повідомлення слідчого СВ Роменського РВП ОСОБА_40 на адресу керівника місцевої прокуратури та керівника підрозділу ТЦК та СП, який повідомив про виявлення ознак кримінального правопорушення про початок досудового розслідування справи (т.1 а.с. 88-93).
5. Висновки суду щодо сутності сформульованого обвинувачення
5.1. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття даного процесуального рішення, у даній справі знаходить, що стороною обвинувачення доведена:
- наявність об`єкту злочину у виді встановленого законом порядку комплектування та бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України для забезпечення національної безпеки та територіальної цілісності, а також авторитет органу, який займається комплектуванням збройних сил в особливий період;
- подія кримінального правопорушення, місце його вчинення та всі елементи об`єктивної сторони складу вищевказаного злочину: бездіяльність у виді однієї неявки обвинуваченого 24 червня 2025 року за оголошеною йому в усній формі повісткою до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначені дату та час в особливий період та у період воєнного стану без поважних причин із попередніми активними діями, пов`язаними із його усною відмовою від отримання оголошеної йому в усній формі повістки та мобілізаційного розпорядження в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_2 );
- суб`єктивна сторона складу нетяжкого злочину: вина у формі прямого умислу, оскільки установлено, що обвинувачений усвідомлював, що не виконує обов`язки громадянина України, пов`язані із призовом на військову службу в особливий період, посилаючись на власні релігійні переконання, з метою уникнути призову за мобілізацією;
- установлена наявність суб`єкта вчинення вищенаведеного злочину (ним є громадянин України чоловічої статі та призовного віку, який є військовозобов`язаним).
5.2. Аналіз досліджених судом у даній справі доказів підтверджує наступне.
Показаннями свідка зі сторони обвинувачення, письмовими доказами щодо проходження обвинуваченим військово-лікарської комісії й стану його здоров`я, а також, письмовими матеріалами, наданими місцевим ТЦК та СП (включаючи, відеозапис про оголошення змісту однієї мобілізаційної повістки) та показаннями всіх свідків захисту підтверджується обставина ухилення ОСОБА_6 , як придатного до військової служби за станом здоров`я, від призову на військову службу під час воєнного стану та в особливий період без поважних причин у спосіб неявки до ТЦК та СП у визначену дату та час із посиланнями на власні релігійні переконання.
Показання свідків захисту ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_41 та надані стороною захисту письмові докази підтверджують перебування та позитивну характеристику обвинуваченого в якості члена помісної Колядинецької Церкви із Християнської Місії «Джерело життя» Об`єднаної Церкви Християн Віри Євангельської та одночасно наявність у нього певних релігійних (християнських) поглядів та принципів, які сформовані та грунтуються на Біблійних заповідях, в тому числі, і щодо нетримання в руках зброї, уникнення вбивств людей та непорушення присяги Богу з неможливістю прийняття військової присяги. 
Разом із цим, матеріали справи та показання свідків захисту містять належні та допустимі докази дотримання обвинуваченим сталих релігійних канонів та мирних поглядів, включаючи певні заповіді, та ведення ним властивого для віруючої людини способу життя, які підтверджують певну щирість й стійкість його релігійних переконань. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів участі обвинуваченого у певних пацифістських суспільних рухах та заходах, оприлюднення ним власних публічних висловлювань чи світоглядно-релігійної позиції у минулому у певних джерелах інформації тощо, які б підтверджували б серйозність, послідовність та високий ступінь його релігійних переконань, окрім вищезазначених показань свідків сторони захисту, довідкових відомостей про членство та участь в релігійній організації, тверджень самого обвинуваченого, наведених під час його допиту в присутності захисника. Під час допиту обвинуваченого в суді останній узагальненими фразами пояснив сутність власних релігійних поглядів та їх суперечність в частині його ставлення до виконання ним військового обов`язку в період мобілізації (опис показань обвинуваченого наведено в пп. 2.1 п. 2 даного вироку), та тим, що він не може брати зброю до рук, підкорятися наказам військового керівництва через переконання власної совісті. 
Також, на думку суду, досліджені докази сторони обвинувачення та показання самого обвинуваченого, надані в присутності захисника під час допиту, підтверджують дійсну спрямованість умислу ОСОБА_6 саме на ухилення від призову у період загальної мобілізації в особливий період при введеному на території України воєнному стані з посиланнями на релігійні переконання, будучи визнаним придатним до військової служби у воєнний час та обізнаним про неможливість заміни військової служби у порядку мобілізації на альтернативну (невійськову) службу. Зміст повістки про явку до місцевого ТЦК та СП доводився обвинуваченому особисто та у доступній для нього формі, проте ним не надавалися службовим особам зазначеного органу документальні підтвердження поважності причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_8 для відправки до навчальної військової частини для проходження військової служби за призовом в порядку мобілізації у період воєнного стану. Обвинуваченому керівником ІНФОРМАЦІЯ_8 роз`яснювалися кримінально-правові наслідки ухилення військовозобов`язаних осіб від військової служби у порядку мобілізації в особливий період та про їх обізнаність й зрозумілість ОСОБА_6 усно підтверджував під час його допиту в суді, однак усвідомлено, без поважних причин, не прибув у визначену дату та час до місцевого ТЦК та СП за однією повісткою, будучи обізнаним про обов`язквість військової служби під час мобілізації у період воєнного стану незалежно від віросповідування. Також із введенням на території України воєнного стану та початку загальної мобілізації ОСОБА_6 не заявив компетентним органам в особі відповідних територіальної та місцевої військових адміністрацій про неможливість проходження ним служби в лавах Збройних Сил України через релігійні переконання та не просив замінити військову службу на альтернативну, однак намагався започаткувати застосування відносно нього заміни військової служби в порядку мобілізації під час воєнного стану на невійськову (альтернативну) службу незадовго перед врученням йому повістки у червні 2025 року у приміщенні місцевого підрозділу ТЦК та СП та після більш ніж трирічного часу повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України. 
5.3. Спростування доводів сторони захисту щодо невизнання винуватості обвинуваченим у вчиненому кримінальному правопорушенні 
Довід сторони захисту про недоведеність прокурором наявності законодавчих підстав для загальної мобілізації в особливий період та відсутність підстав для призову на військову службу ОСОБА_6 суд вважає помилковими, оскільки загальновідомими фактами є початок дії особливого періоду в Україні з 17 березня 2014 року після оприлюднення указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Саме із 17 березня 2014 року указом виконувача обов`язків Президента України ОСОБА_42 розпочато першу хвилю мобілізації на особливий період тривалістю 45 днів, в ході якої здійснено призов військовозобов`язаних та резервістів до Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту та інших військових формувань України. 6 травня 2014 року указом в.о. Президента України ОСОБА_43 розпочато другу хвилю часткової мобілізації. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено та проведено загальну мобілізацію на території всіх областей України. Відповідно до абз. 12 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Чинний Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, в тому числі в особливий період. Отже, особливий період запроваджено на території України з 17 березня 2014 року і він триває на даний час через проведення трьох видів мобілізації на підставі указів Президента України із подальшим їх затвердженням Верховною Радою України, а порядок та умови проведення мобілізації визначені спеціальним законом України. Вищевказані нормативні акти є загальнодоступними, оприлюднювалися у відповідних засобах інформації, вони перебувають у відкритому доступі, та вищезазначені обставини не підлягають окремому доведенню прокурором в силу подій із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року країни-окупанта на територію України, яке триває і на даний час, і проведенням триваючих заходів по обороні та захисту Батьківщини на даний час. Також, на думку суду, індивідуальною підставою для мобілізації будь-якого громадянина до лав Збройних Сил України під час дії воєнного стану у порядку мобілізації є його належність до категорій військовозобов`язаних, його відповідність вимогам за станом здоров`я та відсутність у нього законних підстав для відстрочки або звільнення від такої служби, як це передбачено ст.10,17 Закону України «Про оборону України», ст.1,4,39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.4,14,22,23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Документальне оформлення початку процедури мобілізації для військовозобов`язаного відбувається через отримання (вручення) повістки від відповідного ТЦК та СП і такий документ є сповіщенням про необхідність виконання військового обов`язку, що також установлено судом у даній справі відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .
Довід сторони захисту про згоду ОСОБА_6 проходити невійськову (альтернативну) службу замість військової служби в порядку мобілізації в особливий період на підставі ч.4 ст.35 Конституції України, на думку суду, не є слушним та обґрунтованим та не є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності чи виправдання обвинуваченого за ст. 336 КК України, оскільки:
1. По-перше, реалізація норми ч.4 ст. 35 Конституції України відносно права громадян України на альтернативну (невійськову) службу через релігійні переконання в умовах воєнного стану у зв?язку з призовом за мобілізацією в особливий період на законодавчому рівні не врегульовано.
2. По-друге, чинне законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у розумінні ст.336 КК України чи виправдання такої особи судом у разі вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Однак, на думку суду, призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння віруючою особою та/або використання зброї, яку може бути реалізовано під час перебування військовослужбовця у складі законного збройного формування.
3. По-третє, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за певних умов. На рівні національного законодавства України право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, зміст якого розкрито у ст.35 Конституції України. Одним із аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, відповідно ч.4 зазначеної статті у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Положення ч.4 ст.35 Конституції України як конституційно-правова норма згідно з ч.3 ст.8 Основного Закону є нормою прямої дії. Проте цим конституційним положенням лише передбачено конституційну гарантію заміни військової служби альтернативною невійськовою за умови існування такої обставини, як несумісність виконання військового обов`язку з релігійними переконаннями громадянина. Водночас Конституція України не унормовує спосіб доведення цієї обставини, який визначається спеціальним законодавством. Із урахуванням цього, суд зазначає про те, що в умовах збройної агресії рф проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, існує нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання ними конституційного обов`язку захисту Вітчизни.
4. По-четверте, ч.2 ст.35 Конституції України, ч.3 ст.18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права і ч.2 ст.9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод допускають обмеження право сповідувати релігію в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення визначають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети). Як і в інших випадках, закон, який визначає застосування таких обмежень, має бути чітким, зрозумілим для відповідної особи, а його застосування має бути передбачуваним та точним, щоб захистити особу від свавілля. Положення ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права не допускають відступу за будь-яких обставин. Відступ від зобов`язань, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, допускається відповідно до її ст. 15, однак з 4 квітня 2024 року заявлений раніше Україною відступ від зобов`язань за цією статтею було відкликано. Ці положення міжнародних договорів діють у повному обсязі на даний час. Національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості, а неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є послідовною позицією законодавця. Неможливість відмовитися від військової служби на підставі релігійних переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває зараз держава Україна. Оскільки українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави, військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація, що також має місце у даній справі (наближений правовий висновок викладений у рішенні ЄСПЛ від 13 квітня 2021 року у справі «Cristian-Vasile Terhes against Romania», № 49933/20). У такій ситуації загальну військову мобілізацію в Україні оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації та держави. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями, що також є застосованим для даної справи.
5. По-п`яте, посилання сторони захисту про те, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване ч.4 ст.35 Конституції України, на думку суду, не поширюється на ситуацію, яка має місце на даний час на території України та загрожує існуванню нації у період повномасштабного вторгнення військ країни-окупанта на територію держави. Підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає ст.35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України. Також чинне законодавство з питань мобілізації не визначає умов та порядку заміни виконання військового обов`язку у порядку мобілізації в особливий період альтернативною (невійськовою) службою у період введеного на території України воєнного стану чи особливого періоду. У разі призову на строкову військову службу для особи з певними релігійними переконаннями доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», проте в разі призову під час мобілізації закон не передбачає умов та порядку такої заміни.
6. По-шосте, питання про проходження ОСОБА_6 невійськової (альтернативної) служби вже до порушення кримінальної справи розглядалося повноважним органом й остаточного не вирішено позитивно відносно обвинуваченого, а залучення чи незалучення військовозобов`язаних осіб через їх релігійні переконання до невійськової служби не віднесено до повноважень суду. 
Також суд уважає, що обвинувачений, як військовозобов`язаний, будучи мобілізованим до лав Збройних Сил України у період воєнного стану, міг відмовлятися через власні релігійні переконання від носіння та використання зброї, виконуючи інші, небойові завдання та військові обов`язки у складі державного збройного формування, підсилюючи обороноздатність держави та її збройних сил (наприклад, працюючи у шпиталі, тилових військових частинах в якості кухара, ремонтника техніки, водія, у військах забезпечення тощо), і відповідно не ухиляючись від військової служби в період загальної мобілізації. У процесі судового розгляду даної справи обвинувачений не переглянув свого ставлення до виконання військового обов`язку у період введеного на території України воєнного стану, підтвердивши незмінність власної позиції, пов`язаної з релігійними переконаннями. 
Під час розгляду даної справи судом установлена наявність певних релігійних переконань в обвинуваченого ОСОБА_6 та змоги останнього за станом свого здоров`я, отриманої ним освіти проходити військову службу в період загальної мобілізації, однак посилання обвинуваченого на його релігійні переконання при невжитті дієвих заходів про завчасне доведення своєї позиції відповідним державним органам та при попередженні його про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України розглядаються судом в якості спроби зловживання звільненням такої особи від військової служби у період воєнного стану через власні релігійні переконання, будучи обізнаним про неможливість згідно з чинним законодавством застосування альтернативної невійськової служби у період воєнного стану, та незастосованість у даній справі положень ст.9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (такі повноваження державних органів випливають із судової практики застосування вищевказаної статті Конвенції, про що зазначено у рішеннях ЄСПЛ від 25 березня 1999 року, від 23 березня 2020 року у справах «Папавасілакіс проти Греції» (п.54), «Дягілєв проти росії» (п.63) відповідно). 
Довід обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу в діях обвинуваченого саме на ухилення від мобілізації та наявність у нього бажання проходити невійськову службу в якості віруючої особи з належністю до члена помісної Колядинецької церкви, суд уважає також непереконливим, оскільки він повністю спростовується дослідженими судом відеоматеріалом, мобілізаційними документами, складеними співробітниками місцевого ТЦК та СП, показаннями свідків обвинувачення та захисту, з яких проглядається відсутність усвідомленого наміру виконати обвинуваченим військовий обов`язок по захисту Батьківщини в особливий період з посиланнями виключно на власні релігійні переконання після отримання відповідних роз`яснень про неможливість заміни військової служби в період мобілізації та воєнного стану на невійськову альтернативну службу та до отримання ним однієї повістки у червні 2025 року. Також наявність прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, вбачається із показань обвинуваченого, наданих ним у суді в присутності його захисника (п.п. 2.1 п. 2 даного вироку);
5.4. Таким чином, об`єктивно з`ясовані обставини справи, аналіз вищенаведених доказів, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України, дають підстави суду зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (нетяжкого злочину із формальним складом), а його умисне діяння, яке полягало в неприбутті без поважних причин 24 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 для відправлення в складі команди НОМЕР_2 до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період по оголошеній йому повістці, суд кваліфікує за статтею 336 КК України, як ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. 
Вищенаведені судом висновки узгоджуються із правовими позиціями суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду у справі № 573/838/24 від 27 жовтня 2025 року, у постановах Верховного Суду від 02 травня 2024 року у справі № 344/12021/22, від 27 листопада 2025 року у справі № 583/3259/24, від 17 лютого 2026 року у справі № 953/8287/24, від 15 листопада 2023 року у справі № 641/1067/23, від 05 лютого 2024 року у справі № 625/67/23, від 17 лютого 2026 року у справі № 953/8287/24, від 26 березня 2026 року у справі № 686/4894/23.
5.5. При ухваленні обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні суд керувався стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (як про це зазначив Європейський суд з прав людини у п. 161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Це пов`язується з тим, що суд визнає, що подані стороною обвинувачення у даному провадженні і досліджені судом вищенаведені докази є належними і допустимими, оскільки вони містять у собі фактичні відомості, які логічно та системно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт вчинення протиправного діяння та винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, вони визначені як джерела доказування у КПК України, зібрані у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законом.
На думку суду, з вище досліджених доказів, наданих суду стороною обвинувачення, достовірно установлена наявність та доведеність всіх обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ст.336 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 , а тому їх достатньо для ухвалення судом обвинувального вироку у даному провадженні. 
6. Призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення
6.1. При призначенні покарання ОСОБА_6 обставин, які його пом`якшують, суд не вбачає.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом також не установлено. 
6.2. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_6 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція статті 336 КК України передбачає одне основне безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, та відповідно до статті 65 КК України враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого нетяжкого злочину у виді однієї неявки обвинуваченого за оголошеною йому повісткою до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначену дату та час в особливий період (у період воєнного стану) й без поважних причин, а також те, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин із формальним складом для якого настання негативних матеріальних чи інших наслідків не є обов`язковим; форму вини у виді прямого умислу з метою ухилення від призову в період мобілізації з посиланням на релігійні переконання;
- наслідки та обставини вчиненого злочину (певний негативний вплив на стан мобілізації військовозобов`язаних на території Роменського району Сумської області та одна неявка обвинуваченого у 2025 році за оголошеною йому повісткою до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначену дату та час в особливий період (у період воєнного стану) й без поважних причин);
- особу винуватого (не є особою з інвалідністю, раніше несудимий, є громадянином України, має молодий 26-річний вік, є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_11 , із зареєстрованим місцем проживання в с.Колядинець Роменського району Сумської області), матеріальний та сімейний стан (є працевлаштованим, є неодруженим, проживає за зареєстрованим місцем проживання, дітей на утриманні не має, з професійно-технічною освітою, стан його здоров`я (не є особою з інвалідністю, не перебуває на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра, має хронічні захворювання хребта, судин та серця), позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання, відсутність державних нагород і почесних звань, з липня 2018 року є членом помісної Колядинецької Церкви з підпорядкуванням Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної Церкви Християн Віри Євангельської, прийняв святе водне хрещення та не займає церковно-релігійних посад у відповідній церкві та громаді, має статус водія (арк. пров. 117 т.1, 136,138-139,163 т.1, т.2 арк. пров.28); 
- статусу депутата місцевої ради не має, позитивно характеризується за місцем проживання;
- у досудовій доповіді орган пробації визначив середні ризики повторного вчинення правопорушення обвинуваченим та його небезпеки для суспільства, при цьому виправлення ОСОБА_6 розглядалось можливим без позбавлення або обмеження його волі на певний строк, його особа не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб (арк. пров. 46-54 т.1);
- відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого.
6.3. У зв`язку із чим, суд уважає, що обвинуваченому з метою його подальшого виправлення та переосмислення власної протиправної поведінки і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки такий вид основного покарання відповідає загальним правилам призначення покарання, передбачених КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для індивідуального виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства за вчинені ним систематичні порушення мобілізаційного законодавства.
Разом із цим, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 ч.1 КК України та ст.75 КК України, із урахуванням вищенаведених даних про його особу (включаючи, відомостей про стан його здоров`я та його молодий вік) й установлених обставин кримінального правопорушення, відсутності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та пом`якшують покарання обвинуваченому у даній справі, суд також не вбачає, оскільки під час розгляду даної справи обвинувачений не переглянув свою поведінку та ставлення до мобілізації, не виявляючи щирого каяття у вчиненому нетяжкому злочині.
Окремо, суд зазначає про відсутність підстав для застосування при призначенні основного покарання обвинуваченому положень ст.75 КК України, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ст. 336 КК України, є умисним нетяжким діянням, яке вчинено під час введення на території України воєнного стану, а звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного під час мобілізації, на особливий період не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. На думку суду, це підвищує суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є недопустимим. Через збройну агресію рф проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням також сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання, а застосування зазначеної норми кримінального закону не буде відповідати принципам та меті призначення покарання, а також суспільній необхідності на сьогоднішній день з підстав того, що активні бойові дії на території України продовжуються, ворог не відступає та, навпаки, нарощує наступальну міць, воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні триває, та існує потреба у подальшому переведенні Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. 
На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі, у виді мінімального строку, передбаченого санкцією ст.336 КК України, оскільки воно відповідатиме його меті, принципам справедливості та виваженості.
На думку суду, також вищенаведені висновки узгоджуються із мотивом Європейського суду з прав людини з приводу подвійної мети кримінального покарання, згідно з яким «кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету – покарання і стримування від вчинення нових злочинів (п.102 рішення цього суду у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року).
7. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
7.1. Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати у даній справі та речові докази відсутні.
7.2. Запобіжний захід на стадії судового провадження обвинуваченому не обирався та через відсутність підстав для цього його не слід обирати до набрання даним вироком законної сили.
Керуючись ст.ст.368,370, 373,374 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, та призначити йому за цим законом основне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу не обирати. 
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити обвинуваченому та його захиснику, прокурору після його проголошення. 

Суддя               ОСОБА_1