ОКРЕМА ДУМКА
судді ОСОБА_1 
справа № 688/580/22 
провадження № 51-2222км24
Вважаю, що відсутні підстави до скасування вироку Хмельницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року та призначення нового апеляційного перегляду.
1.Фактичні обставини визначають своїм змістом фабулу обвинувачення, яка віддзеркалює фактичну модель вчиненого кримінального правопорушення.
Для вирішення питання про дотримання приписів кримінального процесуального закону важливим є виклад стороною обвинувачення саме фактичних обставин кримінального правопорушення, адже їх відображення має суттєве значення для дослідження судом обставин кримінального правопорушення, належної реалізації права на захист, а також правильної кваліфікації кримінального правопорушення. 
У цьому провадженні викладена стороною обвинувачення в обвинувальному акті фабула обвинувачення за ч. 2 ст. 239 Кримінального кодексу України (далі - КК) віддзеркалює обставини, які сторона обвинувачення вважала доведеними, і відповідне твердження про те, що ОСОБА_2 внаслідок вивантаження небезпечних відходів на земельну ділянку комунальної форми власності здійснив своїми діями засмічення та забруднення земельної ділянки небезпечними відходами, що створило небезпеку навколишньому природному середовищу та спричинило тяжкі наслідки, а також виявилось у самовільному використанні вказаної земельної ділянки.
Збитки згідно висновку судової-інженерної експертизи стороною обвинувачення визначені окремо за забруднення (738886,26 грн), за засмічення (2638879,50 грн) і за самовільне використання земель (3445,72 грн). Внаслідок протиправних дій довкіллю, місцевій громаді спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 3381211,48 грн. 
Вказані обставини детально викладені у фабулі обвинувачення, як такі, що за приписами ст. 91 КПК підлягають доказуванню.
2. Формула кваліфікації і формулювання обвинувачення є правовою оцінкою кримінального правопорушення, фактичною вказівкою на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Формулювання обвинувачення має вагоме значення для визначення меж, в яких здійснюється судовий розгляд.
Згідно формулювання обвинувачення ОСОБА_2 своїми умисним діями, які виразилися у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 239 КК.
3. Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правом кожного є негайна і детальна поінформованість про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. 
Отже, в межах висунутого обвинувачення предметом судового розгляду в цій справі є твердження сторони обвинувачення про вчинення  ОСОБА_2 внаслідок порушення спеціальних правил забруднення земель відходами, шкідливими для довкілля, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки, що передбачено ч. 2 ст. 239 КК.
4. Завданням суду, який ухвалює вирок, є оцінка доказів, наданих сторонами, на підставі якої суд вирішує питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення (пункти 1-3 ч. 1 ст. 368 КПК). 
Вказані приписи у їх взаємозв`язку із вимогами ст. 374 КПК свідчать про те, що суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (не підтвердження) доказами обставин, які за ст. 91 КПК підлягають доказуванню в конкретному кримінальному провадженні, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) сторони обвинувачення, викладене в обвинувальному акті.
5. Скасовуючи вирок Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року постановою від 14 серпня 2024 року, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд, серед іншого, не обґрунтував, з яких мотивів ОСОБА_3 було засуджено за дії, відповідальність за вчинення яких не передбачена ст. 239 КК (засмічення, самовільне використання земель), не зробив окремого вмотивованого висновку про те, що шкода за забруднення земельної ділянки у розмірі 738886,26 грн вказує на спричинення тяжких наслідків в розумінні ч. 2 ст. 239 КК. 
6. При новому розгляді Хмельницький апеляційний суд вироком від 08 вересня 2025 року визнав ОСОБА_2 винуватим за ч. 2 ст. 239 ККсаме у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки, отже не вийшов за межі обвинувачення, визначені з урахуванням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК.
Цей суд дійшов висновку, що належними, допустимими й достовірними доказами у їх сукупності доведено поза розумним сумнівом винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки. Встановив, що розмір шкоди від забруднення земельної ділянки становить 738886,26 грн.
Як зазначив апеляційний суд, крім цього він врахував, що за псування земель у формі їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами, порушення родючого шару ґрунту, також передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 239 КК (забруднення або псування земель), а розмір шкоди, зумовленої її засміченням, становить 2638879,50 грн.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що слід виключити з обвинувачення самовільне використання земель, оскільки відповідальність за вчинення вказаних дій ст. 239 КК не передбачена. 
При цьому, колегія суддів визнала, що виключення із обвинувачення діяння по самовільному використанню земель не впливає на кваліфікацію дій  ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 239 КК, оскільки, враховуючи розмір шкоди довкіллю, завданої забрудненням та псуванням (засміченням) земельної ділянки, заподіяно тяжкі наслідки.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвалюючи свій вирок він встановив, що ОСОБА_2 за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, здійснив забруднення відходами, які відносяться до ІІІ класу небезпечних відходів, земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 6810700000:01:004:0716, що створило небезпеку довкіллю та спричинило тяжкі наслідки, і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 239 КК.
7. Як вірно зазначив апеляційний суд, відповідальність за ч. 2 ст. 239 КК настає за забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, якщо ці діяння спричинили загибель людей, їх масове захворювання або інші тяжкі наслідки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення включає порушення спеціальних правил використання земель, що виражається в забрудненні або псуванні (під яким також слід розуміти їх засмічення) земель шкідливими речовинами, відходами або іншими матеріалами, шкідливими для життя і здоров`я людей або довкілля.
Положеннями ч. 2 ст. 239 КК передбачається відповідальність за вказані діяння, якщо спричинено загибель людей, їх масове захворювання або інші тяжкі наслідки.
8.За усталеною правозастосовною практикою, що відображена в постанові Пленуму Верховного України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», в розумінні ч. 2 ст. 239 КК під тяжкими наслідками, серед іншого, слід розуміти заподіяння матеріальної шкоди в особливо великих розмірах. 
Зміст і обсяг оціночного поняття визначається у поєднанні із формально визначеними в законі поняттями та їх ознаками, що дозволяє забезпечити його конкретність і об`єктивну складову, яка визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Отже, у разі, якщо йдеться про матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження предмета кримінального правопорушення, щодо обсягу поняття «особливо великого розміру» необхідно зважати на приписи в примітці 4 ст. 185 КК.
Вважаю, що заподіяння забрудненням земель матеріальної шкоди, яка в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, є «тяжкими наслідками» в контексті приписів ч. 2 ст. 239 КК. 
Отже, обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому за ч. 2 ст. 239 КК кримінального правопорушення, а саме забруднення земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки - матеріальну шкоду у розмірі 738886,26 грн.
9. Доводи сторони захисту про те, що сторона обвинувачення, інкримінуючи ОСОБА_2 створення небезпекидля довкілля, що відображено в диспозиції ч. 1 ст. 239 КК, та спричинення тяжких наслідків, що є кваліфікуючою ознакою за ч. 2 цієї статті, допустив помилку, є необґрунтованими, оскільки в ч. 2 вказаної статті КК власне й передбачено відповідальність за діяння, які визначені в частині першій цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.
10.Відповідно до правозастосовних позицій Верховного Суду з питань правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, тяжкими наслідками, завданими кримінальним правопорушення в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 67 КК, слід розуміти ті суспільно небезпечні зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які викликані вчиненням злочину, але виходять за межі його складу або не були інкриміновані особі як ознака, яка визначає кваліфікацію кримінального правопорушення.
Визнання певних наслідків тяжкими та віднесення їх до обставин, що обтяжують покарання, належить до повноважень суду, який повинен всебічно перевірити докази настання таких наслідків і прийняти відповідне рішення, якщо вони відображені в обвинуваченні.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 крім забруднення, вчинив ще й псування земель у формі засмічення, що потягло за собою тяжкі наслідки - матеріальну шкоду у розмірі 2638879,50 грн.
Водночас, цей суд не встановив підстав до того, щоби вважати вказану обставину, такою, що обтяжує покарання, чи має інше кримінально-правове значення. 
Якщо спиратися на мотиви апеляційного суду, то важко пояснити мету, задля якої апеляційний суд так ретельно досліджував і встановлював обставини, пов`язані із псуванням (засміченням) земель в справі, де такі обставини не відображені у формулюванні висунутого обвинувачення, не зазначені в обвинувальному акті як такі, що обтяжують покарання, і до того ж не заявлено цивільний позов.
За таких обставин логічним було би процесуальне рішення апеляційного суду про виключення з обвинувачення діяння у формі псування (засмічення) земель та відповідних наслідків, оскільки такі обставини в цій справі не мають значення для кримінального провадження і з урахуванням приписів ч. 2 ст. 91 КПК закон не вимагає їх доказування у цій конкретній справі. 
Разом із тим, не вважаю мотивування апеляційним судом своїх висновків таким, що не дозволяє дійти впевненого переконання стосовно визначення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, частини та статті закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений та інших обставин, які мають бути відображені за вимогами статей 374, 420КПК.
11. Усунення помилок, допущених апеляційним судом, не вимагає дослідження і оцінки доказів на предмет їх достовірності, належності та допустимості, тим більше враховуючи те, що Верховний Суд не встановив порушення правил їх оцінки. 
В цій справі по суті йдеться про помилки в частині юридичної оцінки фактичних обставин, встановлених судом попередньої інстанції, які могли бути усунені судом касаційної інстанції шляхом зміни оскарженого вироку Хмельницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року, де попри те, що в ч. 2 ст. 239 КК передбачена відповідальність і за псування земель, безпідставно враховано в кримінально-правовому аспекті таке діяння та його наслідки.
Водночас не вбачаю підстав до спростування висновків апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 239 КК за забруднення земель, що спричинило тяжкі наслідки у виді матеріальної шкоди в особливо великому розмірі. 
Суддя
ОСОБА_1