Справа № 333/10937/25
Провадження № 2/333/1296/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 січня 2026 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гребнєва Ігоря Ігоровича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,-
В С Т А Н О В И В:
Зміст позовних вимог.
19.11.2025 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гребнєва І.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить виключити відомості про ОСОБА_1 , як батька дитини з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 425, який складений 24.09.2024 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).
Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.
01.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Незважаючи на спільне проживання з позивачем в одному помешканні, відповідач мала особисті стосунки з ОСОБА_3 . 19.09.2024 року в період перебування позивача з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, у ОСОБА_2 народився син – ОСОБА_4 . З часом відповідач повідомила позивача, що ОСОБА_4 не є його біологічною дитиною, у чому позивач мав певні підозри протягом тривалого часу. Біологічним батьком дитини є ОСОБА_3 . Таким чином, лише через деякий час після народження дитини позивачу стало відомо, що він не є біологічним батьком ОСОБА_4 . Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. 
Основні процесуальні дії у справі.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 
Стислий виклад позиції учасників судового процесу.
Позивач ОСОБА_1 у підготовче засідання не з`явився, свої інтереси в суді довірив представляти адвокату Гребнєву І.І., якій надав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, з метою належного юридичного оформлення документів, а також для внесення до свідоцтва про народження дитини відомостей, які відповідають дійсності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. 
Третя особа ОСОБА_3 у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з метою належного врегулювання правових наслідків для дитини – ОСОБА_4 . 
Представник третьої особи – Комунарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, заперечень проти задоволення позову не має. 
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України).
У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).
Враховуючи висловлену думку відповідача, яка визнає позов в повному обсязі, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе винести рішення по справі в підготовчому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені.
Cудом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Широківською сільською радою Василівського району Запорізької області, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб 01.12.2014 року. Після укладення шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_5 » (а.с. 22).
Згідно з копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьками якої записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 23).
Згідно з копією довідок від 14.05.2024 року № 2327-5003282043, від 29.04.2024 року № 2327-5003262769, від 25.09.2024 року № 2327-5003465743, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 15, 21, 25).
Судом досліджені долучені до матеріалів справи письмові пояснення відповідача ОСОБА_2 , в яких остання вказала, що під час перебування у шлюбі з позивачем вона завагітніла від іншого чоловіка – ОСОБА_3 , який є біологічним батьком ОСОБА_4 . З метою збереження шлюбних відносин на той момент вона не повідомила свого чоловіка про те, що дитина була зачата не від нього. У зв`язку з цим у свідоцтві про народження дитини було зазначено позивача як батька. Проте з часом вона усвідомила необхідність повідомити позивача правдиву інформацію та повідомила йому, що він не є біологічним батьком дитини, після чого було прийнято рішення щодо звернення до суду з даною позовною заявою.
Судом досліджені долучені до матеріалів справи письмові пояснення третьої особи ОСОБА_3 , в яких останній вказав, що під час перебування відповідача в шлюбі з позивачем, між ним та ОСОБА_2 склалися романтичні стосунки. На той час, як зазначала відповідач, вони з позивачем планувати розлучення, тому ситуація була дуже складною. З часом їх романтичні стосунки з відповідачем перейшли в більш серйозні, та вона завагітніла від нього, він був в курсі про це та знав, що він є біологічним батьком дитини. Водночас йому стало відомо, що відповідач разом із позивачем намагалася зберегти шлюбні відносини, і на той час вона не повідомила позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини. Лише пізніше, під час сімейної суперечки, відповідач повідомила позивачу правдиву інформацію і це стало підставою для прийняття позивачем рішення звернутися до суду з відповідним позовом. 
Позиція суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (ч. 1 ст. 2 СК України).
Згідно з частинами першою-третьою ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
У статті 7 СК України закріплено, що загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята ст. 7 СК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року в справі № 638/2304/17).
За вимогами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
За змістом положень ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
У частинах першій-другій ст. 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу (ч. 5 ст. 136 СК України).
Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини.
Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.
Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.
Згідно з частинами 1, 2, 3 ст. 138 СК України, жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 встановлено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.
В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 просить виключити його як батька, з актового запису про народження дитини – ОСОБА_4 , а відповідач ОСОБА_2 проти цього не заперечує.
Разом з тим, біологічний батько дитини, ОСОБА_3 , в своїй заяві від 19.01.2026 року визнав себе батьком дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану є підставою для внесення таких змін.
Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Відповідно до п. 2.18. Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у п. 2.28 цього розділу.
Згідно з п. ІІІ пп.1 ч. 20 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року, якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. Якщо мати дитини під час державної реєстрації народження заявляє, що її колишній чоловік не є батьком дитини, і у зв`язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження дитини, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також спільної заяви батьків про державну реєстрацію народження. У разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається у порядку, передбаченому абзацом другим п. 15 цієї глави.
Пунктом 15 частини цих Правил передбачено, що у разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства, поданою через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, або надісланою поштою за умови її нотаріального посвідчення.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
У частинах першій-третій ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Верховного Суду від 20.09.2024 року в справі № 183/2690/21, від 16.05.2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у такій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.
Біологічний батько дитини, ОСОБА_3 , в своїй заяві від 19.01.2026 року визнав себе батьком дитини – ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка міститься в матеріалах справи.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, та підлягають задоволенню в повному обсязі
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.
Проте, положеннями ст. 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову.
Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при подачі позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.
На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50% судового збору.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, –
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Гребнєва Ігоря Ігоровича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Комунарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька – задовольнити.
Виключити з актового запису про народження № 425, складеного Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, як батька дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. 
Зобов`язати Головне Управління державної казначейської служби України у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168) повернути  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 ) 50% судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп., сплаченого згідно з квитанцією ID 3686-3071-7436-5801 від 14.11.2025 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 20 січня 2026 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя   В.Б. Кулик