ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/16419/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі – відповідач – 1, ГУ ПФУ у Вінницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач – 2, ГУ ПФУ у Львівській області), в якій просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області № 913010130005 від 28.07.2025 про відмову ОСОБА_1 щодо переведення з пенсії за віком згідно Закону України “ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ” на пенсію відповідно до Закону України “ Про державну службу ”зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в Держфінінспекції та її територіальних органах з 10.05.1983 по 12.01.1987 – 03 роки 08 місяців 02 дні ( робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ ), з 29.09.1991 по 01.05.1994 – 02 роки 07 місяців 02 дні ( робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ ) та з 22.01.2002 по 02.08.2021 – 19 років 06 місяців 10 днів ( робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ );
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Вінницькій призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 22.07.2025 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII на підставі пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, обчисливши її розмір з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 22.07.2025 року № 04-39/587 та від 22.07.2025 № 04-39/586 з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за віком, призначеної згідно із Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування “.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.07.2025 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області з заявою про призначення їй пенсії як державному службовцю, виходячи з того, що на дату звернення стаж державної служби складає 33 роки 06 місяців 05 днів. ГУ ПФУ у Вінницькій області, розглянувши заяву за принципом екстериторіальності, прийняло рішення № 913010130005 від 28.07.2025 про відмову у призначенні (переведенні) на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу», оскільки заявниці на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889 (станом на 01.05.2016) не було необхідного стажу (10 років) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, призначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993. Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернулася до суду із даним позовом. 
Ухвалою суду від 18.08.2025 було залишено позовну заяву без руху.
21.08.2025 позивачем за вх. №68133 подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою від 25.08.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
11.09.2025 від відповідача – 1 за вх. №72922 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги заперечив, пояснив, що до стажу державної служби позивача згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 зараховано період роботи на посаді головного бухгалтера в Бориславському міськфінвідділі з 01.05.1994 по 22.01.2002. Згідно запису № 16 від 01.05.1994 позивач прийняла присягу державного службовця. Станом на 01.05.2016 (на момент набрання чинності Законом №889) стаж роботи на посадах державної служби менше 10 років, тому норми а ні п. 10, а ні п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються. Оскільки, станом на 01.05.2016 позивач не перебував на посадах державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-ХП та не має 10 років стажу на зазначених посадах, права на призначення пенсії згідно Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII у нього немає. З огляду на вищевикладене Головним управлінням було прийнято рішення про відмову позивачу в переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю законних підстав. Відтак, підстави для проведення перерахунку відсутні, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню. 
16.09.2025 від відповідача – 2 за вх. №74260 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що в результаті аналізу поданих позивачем документів та електронної пенсійної справи встановлено, що позивач працював на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку і звітності, головного бухгалтер Фінансового управління Бориславської міської ради. Дана посада має статус посадових осіб органів місцевого самоврядування. Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, передбачено Законом № 889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016. Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058. Однак, Законом № 889-VIII, крім іншого, визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Закон № 3723-ХІІ не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування, що визначено ч. 3 ст.3 цього Закону. Законом № 889-VIII поширене право на призначення пенсії державного службовця виключно на осіб, які працювали на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Посади віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, визначені ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України про віднесення певних посад до відповідних категорій посад державних службовців. До набуття чинності Законом № 2493-ІІІ посади працівників органів місцевого самоврядування були віднесені до відповідних категорій посад державної служби постановою Кабінету Міністрів України «Віднесення посад працівників місцевих рад та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців» від 18.04.1994 № 239 (втрата чинності від 26.10.2021). Згідно ст. 14 Закон №2493-ІІІ посади в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 віднесені до відповідних категорій посад місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 21 Закон № 2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється згідно Закону № 1058. Таким чином відсутні правові підстави для переведення позивачки на пенсію за віком відповідно Закону № 889-VIII. Також представник відповідача -2 зазначив, що ГУ ПФУ у Вінницькій області фактично встановлено відсутність права у позивача на пенсійне забезпечення у момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду. Тому позовні вимоги позивача є безпідставні. 
Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. 
ОСОБА_1 з 09.09.2014 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).
22.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про перехід на пенсію державного службовця згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VII (далі - Закон № 889-VII). До заяви про перерахунок пенсії позивач долучила, зокрема, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22.07.2025 № 04-39/587 та № 04-39/586 видані Фінансовим управлінням Бориславської міської ради. 
За принципом екстериторіальності та за результатом розгляду заяви позивачки урахуванням поданих нею документів, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення від 28.07.2025 № 913010130005 про відмову у призначені позивачу пенсії. 
Оскаржуване рішення відповідачем – 1 мотивоване тим, що у заявниці на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889 (станом на 01.05.2016) не було необхідного стажу (10 років) на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, призначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993. 
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Відповідно до ст. 90 Закону України «Про державну службу» 10.12.2015 № 889-ІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:
а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;
б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. 
Після 01.05.2016 відповідно до ст. 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889 - VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ. 
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Згідно із п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж. 
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. 
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. 
Відповідно до п. 17 ч. 3 ст. 3 Закону №889-VIII «Про державну службу» визначено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. 
Відповідно до п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII. 
Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283. 
Пунктом 2 вказаного порядку (у первинній редакції та чинності на час проходження позивачем служби в Податкових органах) визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби.
Суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивачки від 21.04.1976 НОМЕР_1 остання працювала: 
- з 10.05.1983 по 12.01.1987 – 03 роки 08 місяців 02 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ); 
- з 29.09.1991 по 02.08.2021 - 29 років 10 місяців 03 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ).
При цьому, відповідачем до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців не враховано в стаж, який дає право на пенсію державного службовця, періоди роботи позивача: 
- з 10.05.1983 по 12.01.1987 – 03 роки 08 місяців 02 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ); 
- з 29.09.1991 по 01.05.1994 – 02 роки 07 місяців 02 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ);
з 22.01.2002 по 02.08.2021 – 19 років 06 місяців 10 днів (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ). 
Крім цього, із записів трудової книжки позивачки від 21.04.1976 НОМЕР_1 вбачається, що:
01.04.1994 позивачу присвоєно 11 ранг державного службовця. 
01.03.1996 позивачу присвоєно 10 ранг державного службовця. 
01.03.1998 позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця. 
24.01.2002 позивачу присвоєно 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 
02.08.2021 позивачу присвоєно 8 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем не зараховано позивачу 25 років 09 місяців 14 днів стажу роботи в територіальних органах Держфінінспекції, що суперечить нормам закону та проігноровано як Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 03.05.1994 року № 283 та Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою КМУ від 25.03.2016 № 229 так і положення ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та ст. 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування“. 
Згідно із п. 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. 
Посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (втратив чинність 01.05.2016). 
Пунктом 6 Порядку № 229, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25.03.2016, встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення“ вказаного Закону. 
Відповідно до п. 8 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення“ Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. 
Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 (до набрання чинності Законом України №889-VIII) здійснюється згідно з Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283. 
Таким чином, у спірному випадку необхідно застосовувати норми Порядку № 283. 
У ст. 25 Закону України “Про державну службу“ визначено класифікацію посад та встановлено перелік категорій посад державних службовців, який не є вичерпним, оскільки встановлено віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців Кабінетом Міністрів України. 
Так, відповідно до ч. 3 даної статті віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом. 
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 та п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 № 229, до стажу державної служби зараховується робота на посадах державних службовців в державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України “Про державну службу“, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування“, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування. 
Так, абзацом третім пункту 2 Порядку № 283 прямо передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів, зокрема, державної податкової та контрольно-ревізійної служби (Держфінінспекції). 
Тобто, відповідно до положень зазначених Порядків робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст.25 Закону України № 3723-ХІІ, робота на посадах в Держфінінспекції та її територіальних органах в однаковій мірі зараховується до стажу державної служби. 
Суд зазначає, що зважаючи на те, що як Законом №889-VIII, так і нормами раніше чинних Законів №3723-XII та Порядку №283, передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах державних службовців в державних органах, а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; час перебування на посадах, на яких присвоюються спеціальні звання; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування“, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, враховуючи те, що позивач безперервно працювала в органах Держфінінспекції, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави, а також те, що вона одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, то всі періоди роботи (служби) позивача на посадах Держфінінспекції підлягають до зарахування до стажу державної служби. 
Крім того, згідно з п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» при цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом. 
Виходячи з викладеного, відповідач під час розгляду заяви позивача безпідставно виходив з того, що у неї відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби. 
Частина 2 ст. 46 Закону №889-VIII та Порядок обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229, які діють з 01.05.2016, визначає, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. 
Враховуючи викладене, спірний період роботи позивача в органах податкової служби повинен бути зарахованим до стажу державної служби для призначення пенсії за Законом №3723-ХІІ. 
З огляду на вказане, суд вважає, що рішення відповідача, яким відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" є протиправним, а тому таке необхідно скасувати. 
Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 (далі - Порядок №622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права. 
Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово проаналізовано у постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 у справі №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України "Про прокуратуру") та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вказані правовідносини є переведенням на пенсію в рамках одного закону. 
Станом на дату виникнення спірних правовідносин позивач отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Згідно з п. 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №1380/5 від 23.06.2010, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. 
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі. 
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). 
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 21.05.2013 по справі №21-87а13. 
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. 
З таких підстав, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача - 1 (як особу, яка приймала спірне рішення) повторно розглянути заяву позивача від 22.07.2025 про переведення з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", із зарахуванням стажу роботи позивача з 10.05.1983 по 02.08.2021 в територіальних органах Держфінінспекції до стажу державної служби для призначення пенсії, та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
Окрім цього, відповідач при прийнятті оскарженого рішення не досліджував подані із заявою відповідні довідки, не зазначене обґрунтування щодо їх належності чи неналежності, та чи повинні подані позивачем довідки враховуватись для призначення її пенсії, а тому, суд вважає, що у позовних вимогах у цій частині необхідно відмовити, у зв`язку з передчасністю. 
Згідно з вимогами ст. 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. 
Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області № 913010130005 від 28.07.2025 про відмову ОСОБА_1 про переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, адреса місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу державної служби періоди роботи в Держфінінспекції та її територіальних органах з 10.05.1983 по 12.01.1987 – 03 роки 08 місяців 02 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ ), з 29.09.1991 по 01.05.1994 – 02 роки 07 місяців 02 дні (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ) та з 22.01.2002 по 02.08.2021 – 19 років 06 місяців 10 днів (робота в територіальних органах Держфінінспекції – Бориславський міськфінвідділ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, адреса місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) від 22.07.2025 про переведення з пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", враховуючи періоди з 10.05.1983 по 12.01.1987, з 29.09.1991 по 01.05.1994 та з 22.01.2002 по 02.08.2021 до стажу державної служби для призначення пенсії, та за результатами розгляду заяви прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ 13322403, адреса місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 коп.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 16.02.2026. 

Суддя Потабенко В.А.