ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
02 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/1038/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1038/25 (головуючий суддя першої інстанції - Тулянцева І.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 15.01.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо організації та проведення фактичних перевірок відносно нього як ФОП зі складанням податкових повідомлень-рішень від 04 грудня 2024 року №0740270708, №0740280708;
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 грудня 2024 року №0740270708; №0740280708.
В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що приймаючи рішення про проведення фактичної перевірки та оформлюючи відповідні накази, контролюючий орган для належного визначення юридичної підстави разом із відображенням підпункту 80.2.2 пункту статті 80 ПК України зобов`язаний також вказати відповідну фактичну підставу. Натомість накази №5033-п та №5034-п від 14.10.2024 року містять лише загальні посилання на норми чинного законодавства, не конкретизуючи, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для проведення перевірки, яке саме порушення скоєне позивачем, не надано доказів на підтвердження такої інформації. Вважає, що у відповідача не було підстав для проведення перевірки на підставі зазначених вище наказів, оскільки вони не містять жодного посилання на достовірну інформацію щодо порушень з його боку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини у справі, апеляційна скарга фактично обґрунтована та містить доводи, викладені в позовній заяві. 
Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 25.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 11.11.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 13.11.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці. 26.02.2026 року та 27.02.2026 року суддя-член колегії Білак С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 11.09.2012 року. Основним видом діяльності згідно з ЄДРПОУ є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код 47.11), перебуває на податковому обліку в органах ДПС України.
Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах здійснює контроль та реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 14.10.2024 року №5034-п керуючись ст.191, ст.20, пп.69.22 п.69 підрозділу 10 розділу XX, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України призначено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який здійснює господарську діяльність в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.11.2021 року по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням статті 102 Податкового кодексу України. Перевірку розпочати з 15.10.2024 року, тривалістю не більше 10 діб (а.с.14). 
Крім того, наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 14.10.2024 року №5033-п, керуючись ст. 191, ст.20, пп.69.22 п.69 підрозділу 10 розділу XX, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України, призначено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який здійснює господарську діяльність в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , щодо дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі, про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Перевірку розпочати з 15.10.2024 року, тривалістю не більше 10 діб. Перевірку наказано провести за період з 01.11.2021 року по дату завершення фактичної перевірки з урахуванням статті 102 ПК України (а.с.12-13).
На підставі вказаних наказів та направлень на перевірку від 14.10.2024 року №8987, №8986, №8989 та №8988, посадовими особами контролюючого органу 15.10.2024 року о 12 год. 50 хв. та о 13 год. 10 хв. розпочато проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність позивач.
Копії наказів та направлень на перевірку пред`явлені ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом у цих направленнях (а.с.64-71).
За результатами проведених фактичних перевірок складено акти 28.10.2024 року за №3270/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 та №3271/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 , висновками яких проведеними встановлено порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (а.с.72-79)
Висновки акту перевірки №3270/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 обґрунтовано тим, що:
- згідно баз даних ДПС України (СОД РРО) по РРО ф.н. 3001037120 за період з січня 2023 року по вересень 2024 року проведено розрахункових операцій без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми на загальну суму 31246,50 грн. та через РРО ф.н. 3000202595 за період з січня 2022 року по березень 2022 року на суму 3279,00 грн., а саме в фіскальних чеках відсутній обов`язковий реквізит серія та номер марки акцизного податку;
- проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування товарів, послуг, зазначення коду УКТЗЕД для підакцизних товарів.
На підставі акту фактичної перевірки від 28.10.2024 року №3270/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.12.2024 року №0740270708, яким до позивача на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, абзаців 1,2,3 пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі 52140,00 гривень (а.с.15).
Висновки акту перевірки №3271/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 обґрунтовано тим, що:
- згідно баз даних ДПС України (СОД РРО) по РРО ф.н. 3000426787 за період вересень 2023 року по червень 2024 року проведено розрахункових операцій без роздрукування відповідного розрахункового документа встановленої форми на загальну суму 7015,00 грн., а саме в фіскальних чеках відсутній обов`язковий реквізит серія та номер марки акцизного податку;
- проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування товарів, послуг, зазначення коду УКТЗЕД для підакцизних товарів;
- на момент перевірки 15.10.2024 року 13 год. 10 хв. відсутні трудові відносини між офіціантом, повідомлення про прийняття працівника на роботу до ДПС не подано.
На підставі акту фактичної перевірки від 28.10.2024 року №3271/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.12.2024 року №0740280708, яким до позивача на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, абзаців 1, 3 пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені у розмірі у розмірі 15622,50 гривень (а.с.16).
Не погодившись із прийнятими рішеннями про застосування фінансових санкцій, позивач оскаржив такі рішення до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з посиланням на постанову Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23, зробив висновок про правомірність Наказів ГУ ДПС у Дніпропетровській області №5033-п та №5034-п від 14.10.2024 року, оскільки лист ДПС України від 21.02.2023 року №3808/7/99-00-07-04-02-07 містить інформацію про низькі виторги суб`єктів господарювання, які здійснюють продаж підакцизних товарів, що є достатньою правовою підставою для призначення та здійснення фактичної перевірки позивача у відповідності до підпункт 80.2.2. пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України. Зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей, таких як фактичних обставин, що стали передумовою для призначення перевірки, законодавством не вимагається.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
З матеріалів справи вбачається, що накази ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 14.12.2024 року №5034-п та №5033-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) містять лише посилання на норму Податкового кодексу України, а саме: підпункт 80.2.2. пункту 80.2 статті 80, як на підставу для проведення фактичної перевірки (а.с.12-13, 14).
Відповідно до підпункту 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що контролюючим органом не було дотримано форму та зміст наказів 14.12.2024 року №5034-п та №5033-п про призначення перевірки на підставі пп. 80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України.
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Суперечливим питанням по справі між сторонами стало визначення оцінки правомірності наказу з огляду на не зазначення та не деталізацію контролюючим органом нормативної (правової) підстави перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (наявної та/або отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення платником податків законодавства) і не конкретизацію фактичної підстави (яка саме інформація отримана із посиланням на норми права, які можливо порушив платник, з зазначенням доказів такого порушення).
Верховний Суд у складі Судової палати в постанові від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23 сформував правовий висновок, відповідно до якого аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Апеляційним судом встановлено, що передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки платника податків - ФОП ОСОБА_2 відповідач зазначив у відзиві на позов наявність інформації про ймовірні порушення позивачем податкової дисципліни у сфері здійснення розрахункових операцій. Контролюючий орган зазначив, і з цим погодився суд першої інстанції, що підставою для проведення перевірки стало надходження на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області листа ДПС України від 21.02.2023 року №3808/7/99-00-07-04-02-07 «Про результати контрольно-перевірочних заходів щодо СГ, які показали низькі виторги, проведені через РРО, ПРРО» (а.с.63).
Разом з тим, за змістом назви вказаного листа відсутня інформація про будь-які порушення податкової дисципліни саме позивачем.
Апеляційний суд звертає увагу, що контролюючий орган, не надавши ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції вказаний вище лист ДПС України, унеможливив проведення та надання оцінки судами порушенням, які були викладені у вказаному листі.
Немає посилання на вказаний лист і в наказах про призначення перевірки, і в направленнях на перевірку.
Зі змісту назви листа ДПС України вбачається, що зазначений лист направлений для розгляду в межах компетенції до ГУ ДПС у Дніпропетровській області, отже, такий лист не міг стосуватись безпосередньо діяльності ФОП ОСОБА_2 , який здійснює господарську діяльність в кафе та магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, направлення на перевірку від 14.10.2024 року №8987, №8986, №8989 та №8988, не містять взагалі будь-якої адреси, чи назви об`єкту, перевірка якого проводиться, що є однією з обов`язкових вимог до змісту направлення на проведення перевірки, встановлених абзацом 2 пункту 81.1 статті 81 ПК України (а.с.64-67).
Будь-яка інформація про можливі (ймовірні) порушення позивачем податкової дисципліни у сфері здійснення розрахункових операцій, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, відсутня і в доповідній записці начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яка була подана ним на ім`я в.о.начальника ГУ ДПС у Дніпропетровській області з пропозицією про розгляд питання щодо доцільності проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 , який здійснює господарську діяльність в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.63).
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у вказаній доповідній записці наявна пропозиція щодо проведення перевірки лише в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в той час як накази стосуються проведення перевірки як в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », так і в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Посилання суду першої інстанції в рішенні на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.03.2024 року у справі №420/9909/23, щодо правомірності наказу про призначення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПУ України, апеляційний суд оцінює критично з огляду на те, що обставини вказаної справи не є тотожними обставинам справи, що переглядається апеляційним судом. 
Так, у справі №420/9909/23 Верховний Суд, дослідивши спірний наказ про проведення фактичної перевірки, зазначив, що у Наказі №2901-п від 26 квітня 2023 року підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «На підставі статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами), у зв`язку з наявною податковою інформацією, отриманою в рамках проведеного аналізу, яка свідчить про можливі порушення здійснення розрахункових операцій в готівковій формі, які перевищують граничну суму розрахунків готівкою». Тобто, зі змісту цього Наказу вбачається як правова підстава для призначення перевірки (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України), так і фактична. У зазначеному Наказі фактичну підставу деталізовано шляхом посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто має місце конкретизація фактичної підстави. 
Натомість, у справі №160/1038/25, як зазначалось вище, Наказами ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 14.10.2024 року №5034-п та №5033-п підстави для призначення перевірки сформульовані таким чином: «на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового Кодексу України». Тобто крім правової підстави (посилання на підпункт 80.2.2 ПК України) вказаний наказ іншої підстави (фактичної) не містить, відсутнє посилання на отриману інформацію щодо можливого порушення, не зазначено сферу, щодо якої її отримано, тобто відсутня конкретизація фактичної підстави. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність наказів відповідача про проведення фактичної перевірки позивача.
За наведеного вище, суд першої інстанції не обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що не деталізація контролюючим органом нормативної (правової) підстави перевірки у наказі про призначення фактичної перевірки свідчить про незаконність її проведення.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У постанові від 25.04.2024 року у справі № 160/10828/22 Верховний Суд вказав, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує жодних правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.
Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що звертаючись до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення, позивач вправі посилатись на процедурні порушення проведення перевірки, у тому числі у випадку допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки, а суд зобов`язаний надавати правову оцінку таким доводам позивача в першу чергу. При цьому, установивши порушення процедури проведення перевірки, її підстав, наслідком чого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд може не переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.
Наведене вище також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.05.2024 року у справі №420/19741/21.
Також, слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 11.07.2022 року у справі №120/5728/20-а та від 21.12.2022 року у справі № 500/1331/21 звернув увагу на те, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки.
З огляду на викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом при виданні наказів від 14.12.2024 року №5034-п та №5033-п про призначення фактичної перевірки позивача на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України не було дотримано форму та зміст наказів, як то передбачено пунктом 81.1 статті 81 ПК України, наслідком чого є визнання протиправними її результатів у вигляді спірних податкових повідомлень-рішень. 
Відтак, зазначені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про в задоволення позовних вимог.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1038/25 задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року в адміністративній справі №160/1038/25 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 04 грудня 2024 року №0740270708; №0740280708.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 44118658) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко