Дата документу  Справа № 335/8739/25 

запорізький апеляційний суд

Провадження №33/807/233/26	Головуючий у 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.	
Єдиний унікальний №335/8739/25	Доповідач в 2-й інстанції Гончар О.С.	
Категорія – ч.1 ст.130 КУпАП	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року      м.Запоріжжя
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Гончар О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Струць Тетяни Ігорівни на постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає у АДРЕСА_1 ,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, 
ВСТАНОВИВ
Згідно з постановою суду, 29.08.2025 року о 00 год. 24 хв. по просп.Соборному, 147 у м.Запоріжжі водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 гривень.
В апеляційній скарзі захисник Струць Т.І. просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувана постанова є незаконною.
ОСОБА_1 не був зобов`язаний виконувати вимоги працівника поліції, у тому числі й проходити огляд на стан сп`яніння, адже поліцейські безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням та одразу озвучили водієві ознаки алкогольного сп`яніння.
Тому всі оформлені процесуальні документи відносно ОСОБА_1 не можуть бути належними та допустимими доказами його винуватості у вчиненні ним передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Водієві не було запропоновано пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я.
Водночас апелянт посилається на порушення встановленої законом процедури проведення огляду на стан сп`яніння та недійсність отриманих результатів. Вказує на недотримання вимог ст.266-1 КУпАП, адже ОСОБА_1 є військовослужбовцем ЗСУ та має спеціальний правовий статус.
Апелянт посилається на недотримання права ОСОБА_1 на захист під час оформлення адміністративного матеріалу.
Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення оформлено з порушенням вимог закону. Вказаний процесуальний документ не є самостійним та беззаперечним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати і часу його складання. В акті відсутні відомості про його долучення до вказаного протоколу.
Разом із тим, захисник, посилаючись на необхідність застосування принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності, наполягає на застосуванні ст.22 КУпАП, оскільки збитків державним або суспільним інтересам та тяжких наслідків діями ОСОБА_1 не спричинено. Останній до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, під час проходження військової служби приймає участь у бойових діях, вносить вагомий внесок у боротьбі з державою-агресором.
До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і його захисник Струць Т.І. не з`явились. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, було повідомлено у відповідності до Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року за №28, через додаток «Viber»; захисника Струць Т.І. повідомлено шляхом доставлення повістки в електронному вигляді до електронного кабінету в системі «Електронний суд», за допомогою якого нею було подано апеляційну скаргу.
Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги до апеляційного суду не надходило.
Відповідно до із ч.6 ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
З урахуванням вищевикладеного, неявка ОСОБА_1 і його захисника Струць Т.І. до суду не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги за їх відсутності в судовому засіданні.
Перевіривши матеріали справи, наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконано вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП, повно та всебічно розглянуто обставини справи, дотримано вимоги щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Рішення суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується відомостями, які зазначені у
- протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №437154 від 29.08.2025 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 у зазначений час керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння;
- акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «Alcotest Drager 6820», в якому перелічено виявлені у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, зазначено позитивний результат з показником 1,67 ‰ алкоголю;
- роздруківці результатів приладу «Alcotest Drager 6820», серійний номер ARНЕ-0179, тест №3706, з яких вбачається, що водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, а результат тестування склав 1,67 ‰ алкоголю;
- долученим до матеріалів справи відеозаписом, яким за допомогою технічного засобу зафіксовано обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим у апеляційного суду відсутні підстави сумніватися в тому, що викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини мали місце.
Доводи апелянта про те, що наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.
Так, судом першої інстанції було враховано та надано правову оцінку за сукупністю усіх встановлених у даній справі обставин, з якими закон пов`язує можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Всупереч протилежним аргументам апеляційної скарги, під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи будь-яких істотних порушень, допущених при їх оформленні, не встановлено. 
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складено уповноваженою особою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1395 ").
В ньому зазначено дату та місце його оформлення, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, суть вчиненого адміністративного правопорушення.
Наявний в матеріалах провадження акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів оформлено згідно зразка, встановленого Додатком 2 до Інструкції №1395.
У зазначеному документі містяться всі регламентовані даним підзаконним нормативним актом реквізити, вимоги щодо зазначення у ньому дати складання не встановлено. Апеляційний суд зауважує, що акт огляду водія на стан алкогольного сп`яніння є невід`ємною частиною протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №437154 від 29.08.2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП, адже його долучено згідно складеного опису та посилання у графі 11 «до протоколу додаються».
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Питання поважності чи неповажності причини зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови суду.
Апелянтом не надано доказів встановлення незаконності дій працівників поліції і їх ймовірної протиправної поведінки під час зупинки транспортного засобу, під керуванням водія під час події, що сталася 29.08.2025 року.
Аргументи захисника про порушення права ОСОБА_1 на захист під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.
Згідно з положеннями ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, з-поміж іншого, користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи при розгляді справи.
Натомість на стадії оформлення протоколу про адміністративне правопорушення залучення захисника чинними нормами КУпАП не передбачено.
Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність порушення права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
Надаючи юридичну оцінку аргументам апеляційної скарги про порушення працівниками поліції процедури огляду водія на стан сп`яніння, апеляційний суд акцентує увагу на наступному.
Підстави, умови та порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння визначені ст.266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС/МОЗ №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому "Інструкція №1452/735"). За змістом цих нормативних документів водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти огляд з метою встановлення стану сп`яніння. 
Відповідно до п.2 розділу І Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Апеляційний суд зважає на те, що підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції №1452/735 ознак алкогольного сп`яніння.
При цьому апеляційний суд зауважує, що жоден із нормативних документів не надає водієві або його захисникові права оспорювати таку вимогу поліцейського.
Як вбачається з матеріалів справи, огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди ОСОБА_1 проведено працівниками поліції на місці зупинки транспортного засобу внаслідок виявлення у водія передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння, що були оголошені водію, що підтверджується відомостями наявного в матеріалах справи відеозапису. 
Всупереч протилежним доводам апеляційної скарги захисника на відеозаписові події об`єктивно зафіксовано, як після проведення вказаного огляду за допомогою спеціального технічного приладу водій зазначав, що до закладу охорони здоров`я він їхати не бажає, адже у нього немає на це часу. Із отриманими результатами тестування на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився.
Аргументи апеляційної скарги про недотримання встановленої ст.266-1 КУпАП процедури під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Так, аналізуючи зміст п.39 ч.1 ст.255 КУпАП, апеляційний суд зауважує, що вказані у даній нормі права уповноважені посадові особи не наділені повноваженнями складати протокол про передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення, вчинення якого інкримінується ОСОБА_1 в рамках даного провадження.
При цьому уповноважені посадові особи органів управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України мають право складати протоколи про передбачені ст.44, ч.ч.2, 3 ст.123, ст.ст.172-10 – 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7 адміністративні правопорушення. Даний перелік є вичерпним, тобто розширенню та доповненню він не підлягає.
Апеляційний суд враховує, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.255 КУпАП уповноважені особи органів Національної поліції, до компетенції яких віднесено оформлення протоколів про адміністративні правопорушення, зокрема за ст.130 КУпАП, не вправі складати даний процесуальний документ без дотримання встановленої положеннями ст.266 КУпАП процедури.
Крім того, згідно із ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Інкриміноване ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Відтак, в рамках справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 положення, якими регламентовано адміністративну відповідальність, застосовуються до нього на загальних підставах. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дія положень ст.266 КУпАП за колом осіб поширюється на всіх водіїв транспортних засобів, незалежно від їх роду діяльності та без урахування наявності/відсутності факту проходження військової служби.
Базовим критерієм для розмежування застосування вимог ст.266 та ст.266-1 КУпАП під час процедури проходження огляду на стан сп`яніння у даному випадку є керування транспортним засобом, тобто виконання особою функції водія, а не обов`язків військової служби.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, на переконання апеляційного суду, застосування працівниками поліції положень ст.266 КУпАП відносно водія ОСОБА_1 під час оформлення матеріалів в рамках даної справи про адміністративне правопорушення ґрунтується на вимогах закону. 
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків суду не спростовують.
Відтак, постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи. Досліджені судом докази є допустимими і достатніми для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Що стосується заявленої в апеляційній скарзі захисника вимоги щодо застосування положень ст.22 КУпАП із посиланням на відомості, які позитивно характеризують особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Апеляційний суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення, оскільки відповідно до примітки ст.22 КУпАП положення цієї статті не застосовуються, зокрема, до передбачених статтею 130 цього Кодексу правопорушень.
Крім того, як вже зазначалося, вчинене ОСОБА_1 передбачене ч.1 ст.130 КУпАП адміністративне правопорушення віднесено до категорії правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Накладене судом першої інстанції адміністративне стягнення за вчинене ОСОБА_1 порушення Правил дорожнього руху за своїм видом та розміром узгоджується з вимогами ст.33 КУпАП, а також відповідає передбаченій ст.23 КУпАП меті стягнення - вихованню особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, та запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування постанови суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу захисника Струць Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.
Постанову судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2025 року в цій справі щодо ОСОБА_1 залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         О.С. Гончар