Номер провадження: 22-ц/813/1305/26 
Справа № 521/3802/16-ц
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивачі (стягувачі) – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
відповідач (боржник) – ОСОБА_4 , 
третя особа – Департамент міського господарства Одеської міської ради, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року у складі судді Маркарової С.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви 
У травні 2024 року, ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, у якій просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №521/3802/16-ц, виданий Малиновським районним судом м.Одеси 05.03.2018 на підставі постанови апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 по справі №521/3802/16 по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа – Департамент міського господарства Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, визнання приватизації недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, яким зобов`язано ОСОБА_4 знести дві позаквартирні перегородки, встановлені у позаквартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_1 напроти квартири АДРЕСА_2 . 
В обґрунтування заяви, ОСОБА_4 послався на неможливість виконання судового рішення, оскільки за технічним звітом «Південного бюро інжинірингу та технічної інвентаризації» 40/05/24-ТО, травень 2024, який є доповненням до технічного звіту 03/20-ТЗ, отриманим боржником в процесі виконання судового рішення, конструкції галереї другого поверху за спірною адресою, на яких розташовані приміщення 1 та 2 квартири АДРЕСА_2 , знаходяться в аварійному стані; проведення будь-яких будівельних робіт в спірному житловому будинку без підсилення або заміни аварійних конструкцій небажана та несе з собою непередбачувані наслідки; при ліквідації приміщень 1 та 2 квартири АДРЕСА_2 остання стане не придатною для експлуатації.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків
Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що підстави, на які посилається боржник, зокрема щодо об`єктивної неможливості виконання рішення суду у зв`язку з аварійним станом конструкції галереї за спірною адресою, проведенням у ній будівельних робіт, а також ліквідацією приміщень №1 та №2 квартири АДРЕСА_2 , що нібито тягне непридатність квартири для експлуатації, не можуть бути прийняті судом до уваги. Суд виходив із того, що технічний звіт «Південного бюро інжинірингу та технічної інвентаризації» №40/05/24-ТО, який є доповненням до технічного звіту №03/20-ТЗ, виходить за межі предмета спору. Зокрема, експертом досліджено конструкцію галереї другого поверху за спірною адресою, на якій розташовані приміщення АДРЕСА_3 та №2 квартири АДРЕСА_2 , питання проведення будівельних робіт у будинку, а також варіанти ліквідації зазначених приміщень, що можуть призвести до непридатності квартири для експлуатації. Водночас, за рішенням суду боржник зобов`язаний знести виключно дві позаквартирні перегородки, встановлені у коридорі (галереї) другого поверху будинку АДРЕСА_4 . При цьому зазначені перегородки не є капітальними, що визнається як стягувачами, так і самим боржником, тому доводи боржника щодо об`єктивної технічної неможливості виконання рішення суду, наявності виключних обставин чи загрози інтересам третіх осіб не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви, у завзятку із чим, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду,  ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постанова апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 по справі №521/3802/16-ц не може бути виконана боржником, так як знесення вищевказаних приміщень в квартирі АДРЕСА_5 , призведе до неможливості проживання в ній власника (боржника), тобто виконання рішення суду призведене до автоматичного позбавлення боржника права володіння та користування своїм майном - квартирою, питання яке не вирішував суд у справі №521/3802/16-ц, що є підставою для визнання виконавчого листа №521/3802/16-ц від 05.03.2018 таким, що не підлягає виконанню.
При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що технічний звіт 40/05-24-ТО виходить на межі предмету спору є безпідставним, оскільки експертом було обстежено квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 за результатами якого складено висновок (звіт) щодо наслідків знесення двох поза квартирних перегородок, встановлені у поза квартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_1 напроти квартири АДРЕСА_2 , що повністю узгоджується з предметом спору. Отже, технічний звіт 40/05-24-ТО підтверджує об`єктивну неможливість виконання рішення суду на противагу якого не надано учасникам справи інший висновок будівельного експерта, який би спростовував вказаний технічний звіт. 
Доводи скарги також мотивовані тим, що більше 7 років рішення суду не виконується з технічних причин. ОСОБА_5 , яка призначена спеціалістом у виконавчому провадженні №56023784 для виконання робіт по знесенню вищевказаних приміщень, під ризиком заподіяння істотної шкоди будинку в цілому не бажає приймати участь у їх знесені, так як більше 4 років, з дати її призначення спеціалістом для участі у вищевказаному виконавчому провадженні, відповідні роботи не здійснювалися, а з наведеного технічного звіту вбачається, що в разі демонтажу приміщень №1 та №2 можлива втрата несучих та експлуатаційних властивостей галереї загального користування, яка є єдиним доступом до всіх квартир другого поверху, що може призвести до порушень інтересів сторонніх осіб, а тому на думку скаржника наявні підстави для визнання виконавчого листа №521/3802/16-ц, виданого 05.03.2018 Малиновським районним судом м.Одеси таким, що не підлягає виконанню. При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що спірні перегородки не є капітальними, а тому відсутні підстави для задоволення заяви боржника є безпідставними, оскільки ця обставина не спростовує та не впливає на негативні наслідки для боржника та інших власників квартир другого поверху за спірною адресою, в разі виконання рішення суду. 
Оскільки рішення суду більше 7 років не виконується з технічних причин, підрядні організації та спеціалісти, під ризиком заподіяння істотної шкоди квартири та будинку в цілому, не бажають приймати участі у знесенні вищевказаних приміщень, а з вищенаведених документів вбачається, що в разі виконання рішення суду можлива втрата несучих та експлуатаційних властивостей галереї загального користування будинку, яка є єдиним доступом до всіх квартир другого поверху, що може привести до порушень інтересів сторонніх осіб та власника квартири, де знаходяться ці приміщення, оскільки в такому випадку фізично не можливо буде проживати в квартири АДРЕСА_2 , що автоматично позбавляє її власника права користування та володіння цим майном, єдиним способом захисту порушеного права заявника є звернення із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 

Позиція стягувачів та заінтересованої особи в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Департаменту міського господарства Одеської міської ради не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 19.02.2026 з`явилися: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Інші учасники процесу до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Від представників ОСОБА_4 – адвоката Томашевського Р.М. та адвоката Галюрова М.Ю. надійшли клопотання, у яких представники просять відкласти судове засідання на іншу дату та час, посилаючись на те, що адвокат Томашевський Р.М. не може з`явитися у судове засідання, призначене на 19.02.2026 об 11 год.00 хв. через зайнятість у іншому судовому засіданні по справі №916/2175/25, яка розглядається Південно – західним апеляційним господарським судом 19.02.2026 об 12 год. 00 хв. а адвокат Галюров М.Ю. приймає участь у судовому засіданні в Пересипському районному суді м.Одеси у справі №492/707/25, яка призначена до розгляду на 19.02.2026 об 10 год.00 хв. При цьому, сам ОСОБА_4 також не може прийняти участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки перебуває на лікарняному, що підтверджується медичним висновком від 18.02.2026. 
Проте вищевказані клопотання представників ОСОБА_4 – адвоката Томашевського Р.М. та адвоката Галюрова М.Ю. не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Так, статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях, зокрема, у справах №802/562/18-а, №826/4504/17, звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.
При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто, реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.
Як вбачається з поданих клопотань, представники посилаються на неможливість з`явитися у судове засідання у зв`язку із зайнятістю в інших судових процесах, а також на перебування ОСОБА_4 на лікарняному.
Отже, представники ОСОБА_4 надали перевагу одній справі над іншими та не надали колегії суддів жодних доказів на підтвердження того, що розгляд справи в Південно – західному апеляційному господарському суді та Пересипському районному суді м.Одеси були призначені судом раніше, ніж перегляд даної апеляційної скарги, що виключає можливість визнання причин його неявки поважними.
Крім того, суд враховує, що 17.12.2025 вказані представники ОСОБА_4 вже зверталися із клопотаннями про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим розгляд було відкладено, що свідчить про повторність подання таких заяв та може вказувати на затягування розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що наведені у клопотаннях причини не є поважними у розумінні процесуального закону та не перешкоджають розгляду справи по суті.
У зв`язку з викладеним, підстави для відкладення розгляду справи відсутні, у задоволенні клопотань слід відмовити.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що постановою апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 зобов`язано ОСОБА_4 знести дві поза квартирні перегородки, встановлені у поза квартирному коридорі (галереї) на другому поверсі будинку №3 напроти квартири АДРЕСА_2 .
22.03.2018 відкрито виконавче провадження № 56023784.
Рішення суду тривалий час боржником не виконується.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. (ст. 18 ЦПК України).
Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження розглядається як завершальна стадія судового провадження, сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»1950 року.
Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» у рішенні по справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом, а виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися, як складова частина суду.
Таким чином, остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, повинно бути виконаним, що відповідає принципу верховенства права, який договірні сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи вказану Конвенцію.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Так, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню у двох випадках:
1) якщо його було видано помилково
2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою
В рішенні від 20.02.2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61-45337св18 Верховний Суд України дійшов висновку, що наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.
При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.
Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
У цьому випадку саме на суд покладений обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Встановлено, що звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_4 посилався на об`єктивну неможливість виконання судового рішення, з посиланням на аварійний стан конструкцій галереї, проведення будівельних робіт та можливу непридатність квартири до експлуатації у разі ліквідації окремих приміщень.
Колегія суддів погоджується із висновком суду про відсутність підстав визначених у статті 432 ЦПК України щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. 
Так, наданий ОСОБА_4 технічний звіт «Південного бюро інжинірингу та технічної інвентаризації» 40/05/24-ТО, який є доповненням технічного звіту 03/20-ТЗ і отриманий боржником в процесі виконання рішення суду, фактично стосується дослідження стану конструкцій будинку в цілому, можливості проведення будівельних робіт та наслідків ліквідації приміщень, тобто виходить за межі предмета спору, оскільки рішенням суду боржника зобов`язано вчинити дії щодо знесення виключно позаквартирних перегородок, які не є капітальними, що сторонами не оспорювалось. 
Доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість виконання судового рішення саме у визначений ним спосіб, наявність виключних обставин чи загрозу правам та інтересам інших осіб, матеріали справи не містять, у зв`язку із чим районний суд дійшов обґрунтовано висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилається на те, що постанова апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 по справі №521/3802/16-ц не може бути ним виконана, оскільки знесення вищевказаних приміщень в квартирі АДРЕСА_5 , призведе до неможливості проживання в ній власника (боржника), тобто виконання рішення суду призведене до автоматичного позбавлення боржника права володіння та користування своїм майном - квартирою, питання яке не вирішував суд у справі №521/3802/16-ц, що є підставою для визнання виконавчого листа №521/3802/16-ц від 05.03.2018 таким, що не підлягає виконанню. При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що технічний звіт 40/05-24-ТО виходить на межі предмету спору є безпідставним, оскільки експертом було обстежено квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 за результатами якого складено висновок (звіт) щодо наслідків знесення двох поза квартирних перегородок, встановлені у поза квартирному коридорі (галереї) на другому поверсі у будинку АДРЕСА_1 напроти квартири АДРЕСА_2 , що повністю узгоджується з предметом спору. Отже, технічний звіт 40/05-24-ТО підтверджує об`єктивну неможливість виконання рішення суду на противагу якого не надано учасникам справи інший висновок будівельного експерта, який би спростовував вказаний технічний звіт. 
Проте вищевказані доводи є безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою апеляційного суду Одеської області від 07.02.2018 по справі №521/3802/16-ц боржника зобов`язано знести дві позаквартирні перегородки, розташовані у галереї, які не є капітальними конструкціями та не відносяться до житлового приміщення боржника. Вказане рішення не передбачає втручання у несучі конструкції будинку або ліквідацію приміщень квартири.
При цьому, наданий боржником ОСОБА_4 технічний звіт 40/05-24-ТО містить висновки щодо загального технічного стану конструкцій будинку та можливих наслідків проведення будівельних робіт у цілому, однак не підтверджує неможливість виконання рішення суду саме у спосіб, визначений виконавчим документом.
Отже, посилання боржника на об`єктивну неможливість виконання судового рішення ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що рішення суду тривалий час, а саме 7 років, не виконується з технічних причин, а також про небажання спеціалістів та підрядних організацій брати участь у його виконанні, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки сам по собі факт тривалого невиконання рішення суду не свідчить про об`єктивну неможливість його виконання, а може бути наслідком неналежної організації виконавчого провадження чи поведінки сторін.
Твердження скаржника на відмову окремих спеціалістів брати участь у виконанні робіт також не є доказом неможливості виконання рішення суду, оскільки не виключає можливості залучення інших спеціалістів чи організацій у встановленому законом порядку.
Доводи скарги про можливу втрату несучих та експлуатаційних властивостей будинку, порушення прав інших осіб та непридатність квартири для проживання ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про реальну неможливість виконання рішення суду саме у визначений ним спосіб. Крім того, як вже зазначалося, рішення суду передбачає знесення лише позаквартирних некапітальних перегородок, а не втручання у несучі конструкції будинку чи ліквідацію житлового приміщення.
Отже, наведені доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 432 ЦПК України, для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга  ОСОБА_4  не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_4  є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_4  у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення. 
Ухвалу Хаджибейського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.03.2026

Головуючий       Є.С. Сєвєрова

Судді:        Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе