16.03.26
22-ц/812/465/26
Справа №489/8633/25
Провадження № 22-ц/812/465/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 березня 2026 року      м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану її представником Сікорською Іриною Станіславівною 
на рішення Інгульского районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Рум`янцевою Н.О., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 03 березня 2024 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 118/2025.
Відповідно до пункту 1.1 договору, клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступну правову допомогу: підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Згідно пунктом 1.2 договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 572/2024 від 13.12.2024 р. клієнт зобов`язався оплатити послуги надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 2.1 вказаного договору визначено що надання правових послуг клієнту здійснюється фахівцем (в т.ч. юристом, адвокатом, помічником адвоката) або декількома фахівцями (в т.ч. юристом, адвокатом, помічником адвоката) виконавця з визначених в п. 1.1 даного договору питань на постійній (абонентській) основі упродовж дії цього договору. Кількість, об`єм, види та комплекс щомісячно фактично наданих правових послуг не впливає на розмір (суму, вид, вартість) винагороди (гонорару) виконавця, визначену в п. 3.1 цього договору та/або додатку до договору про розмір винагороди (гонорару). Виконавець самостійно визначає фахівців при наданні послуг. Виконавець має право залучати третіх осіб (юристів, адвокатів, спеціалістів, експертів, консультантів та ін.) за окремими договорами з метою досягнення мети даного договору.
Винагорода (гонорар) за надання правових послуг визначених в пункті 1.1 договору становить 11000,00 грн., яка оплачується клієнтом рівними частинами по 1375,00 грн. (з13.03.2025 по 13.10.2025)( пункт п.3.1 договору). 
У випадку несвоєчасної оплати суми вказаної в п.3.1 даного договору клієнт сплачує виконавцю штраф в сумі 1 % від неоплаченої суми за кожен день прострочки (пункт 5.4 договору).
У випадку не направлення клієнтом виконавцю письмових вимог (претензій, заперечень, листів і т.п.) вважається, що клієнт прийняв роботу за договором повністю та без зауважень ( пункт 5.5 договору).
19 грудня 2025 року між сторонами підписано акт приймання - передачі до договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року, згідно якого останній визнав що виконавцем виконано, а клієнтом прийнято послуги з надання професійної правничої (правової) допомоги - підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Тобто, підписанням цього акту відповідач підтвердив, що визначені в п.1.1 договору про надання правової допомоги від 03 червня 2025 року послуги (роботи) виконані виконавцем у повному обсязі та прийняті клієнтом без зауважень; клієнт не має претензій до виконавця та підтвердив наявність у нього обов`язку сплатити обумовлену в п. 3.1 договору про надання правової допомоги від 03 червня 2025 року суму за надані послуги, а саме 11000,00 грн. в строк до 13.10.2025 року ( пункт 1,32,1.3 ).
Позивач повністю виконав свої зобов`язання за договором про надання правової допомоги, а саме: підготував та подав апеляційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі № 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Факт надання послуг за договором підтверджується; апеляційною скаргою по справі № 489/9513/24; постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 травня 2025 року по справі № 489/9513/24.
Тоді як відповідач не виконав своїх зобов`язань по договору, а лише частково оплатив надану правову допомогу у сумі 5250,00 грн, внаслідок чого утворилася заборгованість. Залишок становить 5750,00 грн. (11000,00 грн. – 5250 грн.).
У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору - не здійснив сплату чергових платежів за договором в строк до 13.10.2025 року на суму 5750 грн., позивач, керуючись пунктом 4.3. договору розірвав цей договір. За такого у відповідача на підставі п. 4.4 договору виник обов`язок протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в п. 3.1 договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.
Оскільки Відповідач мав здійснити чергову оплату за договором 13.05.2025 р., але оплату проведено не було, з 17.05.2025 р. договір є розірваним автоматично у відповідності з пунктом 4.3 договору, то з врахуванням пункту 4.4 договору відповідач має сплатити Позивачу грошові кошти 
Крім того, у відповідності з п. 5.4 договору з відповідача на користь позивача належить стягнути штраф у розмірі сумі 8222,50 грн, а всього 13972,50 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 5750,00 грн - заборгованості по договору, 8912,50 грн - штрафу, а всього – 14662,50 грн, а також судові витрати.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що доказів того, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наявні трудові відносини, до матеріалів справи не додано. З вищевказаного договору № 1/06 про надання правової допомоги, не вбачається, що позивачка надає будь-яке доручення щодо делегування написання та подання апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.02.2025 по справі № 489/9513/24, від її імені або за її дорученням від імені ОСОБА_2 іншій особі.
Тобто, позивачка не довела наявність порушеного права, доказів що саме вона виконувала роботу визначену договором про надання правової допомоги не надала, як і доказів що адвокат Сікорська І.С. діяла не як самостійний представник при поданні апеляційної скарги, відповідно ОСОБА_1 не є належним позивачем.
В апеляційні скарзі ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , посилаючись на ті ж самі підстави, які зазначали у позові, вказує, що рішення суду першої інстанції, є таким, що винесено на підставі неповного та необ`єктивного з`ясування обставин справи, а також наявних доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову,стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у розмірі 4800 грн, штраф у розмірі 10176 грн, а всього 14976 грн., витрати на правову допомогу за подачу позовної заяви в сумі 11000 грн та витрати на правову допомогу за подачу апеляційної скарги сумі 11000 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що правильно встановивши факт подачі апеляційної скарги по справі № 489/9513/24, суд зробив протилежний висновок про не виконання умов договору позивачем. При цьому в порушення п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України суд першої інстанції не надав жодної оцінки п. 2.1 договору та не зазначив мотивів відхилення доводів позивача про виконання умов договору залученим адвокатом на підставі п. 2.1 договору.
Вказує, що ОСОБА_2 не направляв жодних претензій щодо не надання правової допомоги, більш того підписав акт виконаних робіт, відповідно прийняв надані послуги в повному обсязі без зауважень. Крім того, відповідач оплатив надані позивачем послуги частково у сумі 5250,00 грн., а саме:- 07.03.2025 р. сплачено 2625,00 грн.; 09.04.2025 р. сплачено 2625,00 грн.; Призначенням платежу зазначено «за юридичні послуги ОСОБА_2 ». Факт часткової оплати не спростований також відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Також, сплачуючи за юридичні послуги по підготовці та подачі відзиву на позовну заяву, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано, а також прийняття того що правова допомога надається не ФОП ОСОБА_1 особисто а залученим нею адвокатом. 
Зазначає, що виносячи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки факту часткової оплати відповідачем наданих юридичних послуг. З оскаржуваного рішення вбачається що суд замість того щоб встановлювати факт оплати/ не оплати послуг позивача відповідачем встановлював факт надання/ не надання послуг позивачем. При цьому суд першої інстанції розглядав справу не яке справу про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, за яким позивач надав послуги, а відповідач їх не оплатив, а як справу про стягнення витрат на правову допомогу.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 03 березня 2025 між фізичною особою - підприємницею ОСОБА_1 (надалі - виконавець) та ОСОБА_2 (надалі - клієнт) укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 118/2025 (далі - Договір № 118/2025), відповідно до умов якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступну правову допомогу: підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 
Відповідно до пункту 1.2 розділу 1 Договору № 118/2025, клієнт зобов`язується оплатити послуги надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. 
Згідно пунктом 2.1 розділу 2 Договору № 118/2025, надання правових послуг клієнту здійснюється фахівцем (в т.ч. юристом, адвокатом, помічником адвоката) або декількома фахівцями (в т.ч. юристами, адвокатами, помічниками адвоката) виконавця з визначених в пункті1.1 даного договору питань на постійній (абонентській) основі упродовж дії цього договору. Кількість, об`єм, види та комплекс щомісячно фактично наданих правових послуг не впливає на розмір (суму, вид, вартість) винагороди (гонорару) виконавця, визначену в пункті 3.1 цього договору та/або додатку до Договору про розмір винагороди (гонорару). 
Виконавець самостійно визначає фахівців при наданні послуг. Виконавець має право залучати третіх осіб (юристів, адвокатів, спеціалістів, експертів, консультантів, ін.) за окремими договорами з метою досягнення мети даного Договору. 
Повноваження фахівця виконавця зазначаються клієнтом: в оформленій у встановлених законодавством порядку та формі довіреності, які він зобов`язаний надати виконавцеві у одноденний ( як виключення триденний) строк після укладання цього договору або в договорі, який клієнт підписує з адвокатом виконавця. Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за дії такого фахівця.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 Договору № 118/2025, винагорода(гонорар) за надання правових послуг, визначених у п.1.1 Договору № 118/2025 становить 11000 грн, яка сплачується клієнтом рівними частинами по 1375 грн. щомісяця до 13.03.2025 року - 1375 грн, 13.04.2025року - 1375 грн, 13.05.2025 року -1375 грн ,13.06.2025 року - 1375 грн, 13.07.2025 року -1375 грн, 13.08.2025року- 1375 грн, 13.09.2025 року- 1375 грн, 13.10.2025року - 1375 грн. 
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 12 місяців (п. 4.1 розділу 4 Договору № 118/2025).
Відповідно до п. 4.3 договору виконавець має право розірвати цей договір шляхом односторонньої відмови від договору за наявності однієї з наступних обставин; клієнт вчиняє дії, пов`язані зі справою в порушення чинного законодавства і відмовляється їх припинити, не зважаючи на роз`яснення виконавця, клієнт наполягає на досягненні позитивного результату, який через нові або ново виявлені обставини є об`єктивно недосяжним; клієнт не виконує та/або неналежно виконує свої зобов`язання, передбачені договором, зокрема затримує оплату чергового платежу більш ніж на 3 календарні дні, клієнт всупереч порадам виконавця вчиняє дії, що роблять неможливим досягнення позитивного результату за договором. У випадку не оплати клієнтом чергового платежу або затримки оплати чергового платежу більш ніж на 3 (три) календарні дні договір вважається розірваним в односторонньому порядку автоматично на 4 (четвертий) календарний день, без направлення додаткового повідомлення клієнту. У інших випадках договір вважається розірваним в односторонньому порядку автоматично на 4 (четвертий) календарний день з дня коли виконавцю стало відомо про такий випадок, без направлення додаткового повідомлення клієнту.
Пунктом 4.4. даного договору визначено що за умови дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта чи односторонньої відмови від договору виконавцем з підстав визначених в пункті 4.4. договору клієнт зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми визначеної в пункті 3.1 договору та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.
Згідно пункту 5.4 розділу 5 Договору № 118/2025, у випадку несвоєчасної оплати суми вказаної в пункті 3.1 даного договору, клієнт сплачує виконавцю штраф у сумі 1% від неоплаченої суми за кожен день прострочки. 
19 березня 2025 року сторонами підписано акт приймання-передачі по договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року ( а.с.14). 
За пунктом 1.1 акту виконавцем виконано, а клієнтом прийнято послуги з надання професійної(правничої) допомоги - підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі 489/9513/24 за позовом ТОВ Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Визначені пункті 1.1 договору про договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року послуги (роботи) виконанні виконавцем у повному обсязі та прийняття клієнтом без зауважень ( пункт 1.2 акту).
Клієнт не має претензій до виконавця ( пункт 1.3 акту).
Клієнт підтверджує наявність у нього обов`язку сплатити обумовлену у п.3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року суму за надані послуги, а саме 11000 грн в строк до 13.10.2025 року(т пункт 1.4 акту).
Вказаний акт є невід`ємною частиною договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року ( п.1.5 акту).
На виконання своїх зобов`язань ОСОБА_2 07 березня та 09 квітня 2025 року сплатив кошти на загальну суму 5250 грн ( а.с.15,16).
13 грудня 2024 між адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною (надалі адвокат) та ОСОБА_2 (надалі клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого, клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги, зокрема, представляти інтереси клієнта та приймати участь у судових засіданнях, готувати позовні матеріли, відзиви та скарги та подавати в суд (в тому числі апеляційної та касаційної інстанції), тощо. 
19 березня 2025 року до Миколаївського апеляційного суду була скерована апеляційна скарга на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Інтереси ОСОБА_2 представляла адвоката Сікорська І.С.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 05 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Сікорськаою І.С., залишено без задоволення, а рішення суду без змін.
Із відповіді № 1934948 від 27.10.2025 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Дубовик І.С. зареєстровано види економічної діяльності: надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. (основний); інші види освіти, н.в.і.у.; допоміжна діяльність у сфері освіти; діяльність у сфері права; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.
05 червня 2023 між адвокатом Сікорською І.С. (надалі адвокат) та ФОП ОСОБА_1 (надалі клієнт) укладено Договір № 1/06 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги, зокрема, представляти її інтереси у будь-якому кримінальному, адміністративному та цивільному провадженні, готувати позовні матеріали, заяви, заперечення, відзиви, підписувати їх імені клієнта та подавати в суд, знайомитися з матеріалами справи, тощо.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела наявність порушеного права, доказів, що саме вона виконувала роботу визначену договором про надання правової допомоги не надала, як і доказів, що адвокат Сікорська І.С. діяла не як самостійний представник при поданні апеляційної скарги, відповідно ОСОБА_1 не є належним позивачем.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про підстави відмови у задоволенні позову з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі – Закон) адвокатська діяльність – незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Частиною 3 статті 4 Закону встановлено форми, у яких особа, яка отримала право на здійснення адвокатської діяльності, може здійснювати таку діяльність: індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно зі статтею 26 Закону підставою для здійснення адвокатської діяльності є договір про надання правової допомоги. Форма та зміст договору про надання правової допомоги встановлені статтею 27 цього Закону.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.
Надання правової допомоги, зокрема, здійснення представництва інтересів юридичної чи фізичної особи в судах особою, яка має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та процесуальних законів.
Чинне законодавство України не передбачає для адвокатів заборони працювати за трудовим наймом. Адвокат має право поєднувати адвокатську діяльність із трудовими відносинами, якщо вони не стосуються випадків, зазначених у частині першій статті 7 Закону.
Отже, адвокат, який вказав в Єдиному реєстрі адвокатів України інформацію про те, що він здійснює адвокатську діяльність індивідуально та при цьому не вказав інших форм здійснення ним адвокатської діяльності (адвокатське бюро чи об`єднання), однак при цьому є найманим працівником у інших юридичних особах (за винятком адвокатського бюро та об`єднання), або фізичних осіб-підприємців, може бути представником цих та інших осіб у суді, виключно уклавши договір з клієнтом як адвокат відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Саме такий договір було укладено між адвокатом Сікорською І.С. та ФОП ОСОБА_1 (клієнт) і за умовами якого клієнт дає завдання - доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення надати клієнту за плату юридичні послуги, переліченні у розділу 1 Договору №1/06 від 05 червня 2023 року. 
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 підписав з позивачем 19 березня 2025 року акт приймання - передачі до договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року, чим підтвердив отримання ним послуг, надання яких було передбачено вищевказаним договором, претензій до виконавця немає, підтвердив наявність у нього обов`язку по сплаті суми, обумовленої в договорі за надані послуги та укладання між адвокатом Сікорською І.С. та ФОП ОСОБА_1 . Договору №1/06 від 05 червня 2023 року, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем порушення її права відповідачем ОСОБА_2 , яке підлягають захисту в обраний нею спосіб.
Предметом спору у цій справі є стягнення 5750 грн. заборгованості по оплаті послуг з правової (правничої) допомоги, наданих позивачем відповідачу на виконання умов укладеного між сторонами договору про надання правової (правничої) допомоги № 118/2025 від 03 березня 2025 року та штрафу у розмірі 8912.50 коп. за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаним договором.
Підставою позову є невиконання відповідачем свого договірного зобов`язання з оплати отриманих послуг у розмірі, визначеному договором.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Приписами частин 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина друга статті 901 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.
У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (частина друга статті 902 ЦК України).
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 903 ЦК України).
Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України).
Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (стаття 905 ЦК України).
Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №118/2025 від 03 березня 2025 року) за умовами я кого відповідно клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надати наступну правову допомогу: підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 489/9513/24 за позовом ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Відповідно до пункту 3.1 Договору клієнт сплачує за переліченні в п.1.1. договору послуги 11 000 грн.
Строк дії цього договору складає 1 рік (дванадцять) календарних місяців, тобто в період із 03 березня 2025 по 03 березня 2026 року ( п.4.1 Договору).
На підтвердження виконання зобов`язань за Договором позивачем було надано підписаний сторонами 19 березня 2025 року акт приймання-передачі по договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року, відповідно до якого виконавцем виконано, а клієнтом прийнято послуги з надання професійної (правничої) допомоги - підготовка та подача апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі 489/9513/24 за позовом ТОВ Українські фінансові операції» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості; визначені пункті 1.1 договору про договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року послуги (роботи) виконанні виконавцем у повному обсязі та прийняття клієнтом без зауважень, клієнт не має претензій до виконавця та підтверджує наявність у нього обов`язку сплатити обумовлену у п.3.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 03 березня 2025 року суму за надані послуги, а саме 11000 грн в строк до 13.10.2025 року.
Отже, у справі, що переглядається встановлено, що укладений між сторонами Договір №118/2025 від 03 березня 2025 року, та акт від 19 березня 2025 року приймання-передачі по договору про надання правової допомоги від 03 березня 2025 року, власноручно підписані сторонами, що свідчить про узгодження сторонами умов, прав та обов`язків, які передбачені вказаним договором. 
Нормами статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За матеріалами справи відповідачем частково виконано зобов`язання по сплаті за договором №118/2025 від 03 березня 2025 року у сумі 5250 грн., невиконаними лишилося зобов`язання у розмірі 5750 грн.
Оскільки позивачем доведено надання послуг відповідно до умов договору, то і вимоги про стягнення з відповідача коштів за надані йому послуги у повному обсязі є обґрунтованими.
Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочки, визначеного п. 5.4 договору №118/2025 від 03 березня 2025 року, що на дату звернення до суду першої інстанції становить 8222.50 грн ( сума вказана у мотивувальній частині позову), тоді як у прохальній частині вказувала 8912.50 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Порушенням зобов`язання, згідно статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до вимог частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення зазначеної норми закону свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Конкретних обставин, за умови настання яких суд може зменшити розмір неустойки, законодавство не містить, а практика Верховного Суду є незмінною: право на зменшення неустойки є дискреційною функцією суду і це питання вирішується в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.
Такі висновки неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 року у справі №761/26293/16-ц, від 21.08.2019 у справі№727/9352/17 від 16.10.2019 у справі № 303/2408/16-ц. Таку ж позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 4 листопада 2015 року у справі №6-1120цс15, 04.04.2018№367/7401/14-ц, від 21.03.2018 у справі №441/569/17, від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22.
В справі що розглядається, сторони Договору передбачили розмір штрафу у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочки 
Приймаючи до уваги, що вимога позивача про стягнення штрафу в розмірі, який перевищує заборгованість спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання штраф перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором №118/2025 від 03 березня 2025 року, колегія суддів з врахуванням практики Верховного Суду, приходить до висновкупро наявність підстав для зменшення розміру штрафу, що не може перевищувати сума заборгованості, які підлягає стягнення, тобто 5750 грн.
Відтак, зважаючи на вищенаведене, а також враховуючи вимоги статті 367 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором №118/2025 від 03 березня 2025 року у розмір 5750 грн. та сума штрафу у розмірі 5750 грн.
За такого доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права безпідставно відмовив у задоволені позову.
Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача суми заборгованості по Договору 3118/2025 від 03 березня 2025 року у розмірі 5750 грн та штрафу у розмірі 5750 грн. 
На підтвердження понесення таких витрат у суді першої інстанції представник позивача надала договір №1/06 про надання правової допомоги від 05 червня 2023 року, укладений між адвокатом Сікорською І.С. та ФОП ОСОБА_1 , додаток до договору про надання правової допомоги від 20 серпня 2025, з якого вбачається, що адвокатом Сікорською І.С. надано послуги: аналіз чинного законодавства та актуальна судова практика, надання консультації та роз`яснень, ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції щодо позовних вимог, збір доказів, підготовка розрахунку заборгованості д позовної заяви, оформлення та подання позовної заяви до суду, у тому числі виготовлення усіх необхідних додатків у потрібній кількості, всього 10 год, вартість 1 год. становить 1100 грн, а всього на загальну суму 11000 грн та акт приймання-передачі від 15 жовтня 2025 року до договору №1/06 про надання правової допомоги від 05 червня 2023 року, квитанція про сплату позивачем за надані послуги від 27 серпня 2025 року ( а.с.29,30,31). 
На підтвердження понесених витрат у суді апеляційної інстанції представник позивача долучила до матеріалів справи ордер адвоката Сікорської І.С., додаток до договору від 05 червня 2025 року про надання правової допомоги від 27 грудня 2025 року, з якого вбачається, що адвокатом Сікорською І.С. надано послуги: аналіз чинного законодавства та актуальна судова практика, надання консультації та роз`яснень, ознайомлення з матеріалами справи, узгодження правової позиції щодо позовних вимог, збір доказів, підготовка розрахунку заборгованості до позовної заяви, оформлення та подання апеляційної скарги до суду, у тому числі виготовлення усіх необхідних додатків у потрібній кількості, всього 5 год, вартість 1 год. становить 2200 грн, а всього на загальну суму 11000 грн та акт приймання-передачі від 30 грудня 2025 року до договору №1/06 про надання правової допомоги від 05 червня 2023 року, квитанція про сплату позивачем за надані послуги від 30 грудня 2025 року
В додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Верховний Суд акцентує, що стягнення витрат на правничу допомогу не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншою сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо(Постанова ВС у справі№ 808/1849/18)
Отже, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих заявнику послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена представником позивача - адвокатом Сікорською І.С. в розмірі 11 000 грн є неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, справа не відзначається підвищеною складністю, не містить виняткових юридичних питань чи значного обсягу доказової бази, що могло б об`єктивно обґрунтувати заявлений обсяг витрат.
Зважаючи на вищевикладене та вимоги статей 137, 141 ЦПК України, а саме: критерію реальності наданих адвокатських послуг, конкретних обставин справи, складності справи та обґрунтованості витрат, тотожність тексту апеляційної скарги наданому до суду першої інстанції позовній заяві, часткове задоволення позову, апеляційний суд вважає, що необхідно зменшити суму витрат на правову допомогу надану у суді першої інстанції до 5000 грн, у суді апеляційної інстанції до 3000 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у справі, що розглядається, позов задоволено частково, тому в порядку частини першої статті 141, підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ФО ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви - 949.96 грн; за подання апеляційної скарги – 1139,95, а всього –2 089,91грн судових витрат.
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення - 16 березня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану її представником Сікорською Іриною Станіславівною, задовольнити частково.
Рішення Інгульского районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість за Договором №118/2025 від 03 березня 2025 року у розмірі 5750 грн, штраф у розмірі 5750 грн. та судові витрати за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції 2089,91 грн судового збору, 8000 грн витрат на правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 16 березня 2026 року.