ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 
м. Київ
cправа № 910/13953/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
за участю секретаря судового засідання - Кравченко О. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 (Андрієнко В. В. - головуючий, судді: Буравльов С. І., Шапран В. В.) і рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 (суддя Блажівська О. Є.) у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний"
до: (1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС", (2) Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Управління державної реєстрації
про припинення права власності та скасування державної реєстрації. 
ВСТУП
1. Сторонами цієї справи є Приватне акціонерне товариство "Банк Фамільний" (далі - "Позивач", Банк), Товариство з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС" (далі - "Відповідач-1", Товариство) і Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Києва) Управління державної реєстрації (далі - "Відповідач-2", Управління).
2. Банк бажає орендувати комунальну земельну ділянку, яка розташована впритул до земельної ділянки, що перебуває у його власності. Мета оренди - організації зручного виїзду / в`їзду до свого майна. З цією метою Банк розробив відповідний проєкт землеустрою і подав його на затвердження до органу місцевого самоврядування, проте останній означений проєкт повернув. Свої дії обґрунтував тим, що за даними Реєстру на земельній ділянці, яку бажає орендувати Банк знаходиться нерухоме майно ТОВ "Ель ВАСС", а тому підстави для підготовки відповідного проєкту рішення Київської міської ради про передачу цієї ділянки в оренду іншій особі відсутні. 
3. Як пізніше з`ясувалося, зареєстрований у Реєстрі за Товариством об`єкт нерухомого майна вже досить давно був демонтований (знищений) Департаментом міського благоустрою на виконання відповідного припису і наразі на його місці залишилась купа будівельного сміття. 
4. Враховуючи такі обставини, Банк звернувся до суду з позов у цій справі, в якому просив припинити право власності ТОВ "Ель ВАСС" на знищене майно та скасувати державну реєстрації цього права, пояснюючи, що реалізація Позивачем свого права на оренду комунальної земельної ділянки можлива лише внаслідок задоволення даного позову.
5. Суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позовних вимог. Пославшись на приписи статті 349 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказали, що підставою для припинення права власності на знищене нерухоме майно є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Оскільки Товариство заяви про внесення змін до державного реєстру внаслідок знищення належного йому нерухомого майна не подавало, суди виснували, що самого факту знищення такого майна для задоволення заявленого позову не достатньо. Крім цього також зауважили про недоведеність Банком порушення його прав у спірних земельних правовідносинах. 
6. За наслідками здійснення касаційного провадження Верховний Суд висновки судів попередніх інстанцій визнав помилковими, констатувавши, що такі висновки зроблені на підставі вже нечинної частини другої статті 349 ЦК України, а також без урахування обставин порушення легітимного інтересу Позивача. 
7. За наведеного Верховний Суд рішення і постанову судів попередніх інстанцій скасував та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
8. Далі детально.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
9. 17.08.2018 Банк звернувся до Київської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
10. Оскільки Київська міська рада у місячний строк з моменту подання клопотання не надала ані згоди на розроблення проєкту землеустрою, ані мотивованої відмови у наданні такої згоди, Банк скористався правом розробки відповідного проєкту землеустрою без згоди міської ради та 20.09.2018 уклав з КП "Київський інститут земельних відносин" Договір № 323 на розроблення документації з землеустрою.
11. 21.09.2018 Банк подав до Київської міської ради відповідне повідомлення про укладення з КП "Київський інститут земельних відносин" згаданого договору на розроблення документації із землеустрою.
12. 28.02.2024 Банк отримав від КП "Київський інститут земельних відносин" Проєкт землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки. 
13. 05.03.2024 Банк через Центр надання адміністративних послуг подав до Київської міської ради заяву про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для облаштування транспортної інфраструктури на просп. Голосіївському, 28 у Голосіївському районі м. Києва та надання йому цієї ділянки площею 0,0094 га (кадастровий номер 8000000000:79:144:0044) в оренду на 15 років для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства (код виду цільового призначення - 12.04).
14. Департамент земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 20.03.2024 повідомив Банк про те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: просп. Голосіївський, 28 у Голосіївському районі м. Києва за ТОВ "Ель ВАСС" зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю літ. "К" загальною площею 40 кв.м., у зв`язку з чим відсутні підстави для підготовки проєкту рішення Київської міської ради про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:144:0044, та за результатами розгляду поданої заяви Департамент повернув Банку подані документи.
15. 08.05.2024 Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом вих. № 064-529 повідомив адвоката Банку про те, що Департамент листом від 11.10.2016 № 064-9813 доручив Комунальному підприємству "Київблагоустрій" вжити заходи шляхом демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 28. Відповідно до зазначеного листа демонтаж було здійснено 17.10.2016. До даного листа Департамент долучив: копію листа - доручення на демонтаж від 11.10.2016 № 064-9813 та скан-копію припису № 1616083 від 08.10.2016.
16. 10.09.2024 Банк звернувся до судового експерта Комашка Р. В. про проведення будівельно-технічного дослідження об`єкту нежитлової будівлі № 28 літ "К" по просп. Голосіївський у Голосіївському районі м. Києва, яка розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:144:0044.
17. Відповідно до висновку експерта № 1-10/2024 за результатами проведення земельно- технічного та будівельно-технічного експертного дослідження від 10.10.2024 на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:144:0044 за адресою: просп. Голосіївський, 28 у Голосіївському районі м. Києва відсутні будь-які нежитлові будівлі.
Узагальнений зміст позовних вимог і підстав позову
18. Посилаючись на наведені обставини, у листопаді 2024 року Банк звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства і Управління, в якому просив:
- припинити право власності ТОВ "Ель ВАСС" на об`єкт нерухомого майна: нежитлову будівлю літ. "К" загальною площею 40 кв.м. за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28 внаслідок знищення майна, реєстраційний номер майна 798049580000;
- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "К" загальною площею 40 кв.м. за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28 внаслідок знищення майна, реєстраційний номер майна 798049580000, запис про яке внесений до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно 03.12.2015.
19. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазнав, що об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля літ. "К" загальною площею 40 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28, право власності на яку зареєстровано за ТОВ "Ель Васс" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 798049580000) був знищений, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 346, статті 349 ЦК України є підставою для припинення права власності Товариства на нього. Водночас наявність державної реєстрації права власності на неіснуючий об`єкт нерухомості не дає Позивачеві можливості реалізувати своє право на отримання бажаної земельної ділянки в користування, а відтак означене право ТОВ "Ель ВАСС" належить припинити, а державну реєстрацію цього права скасувати. 
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
20. Розглянувши заявлений позов, Господарський суд міста Києва рішенням від 30.04.2025 у його задоволенні відмовив. Північний апеляційний господарський суд своєю постановою від 15.10.2025 рішення господарського суду першої інстанції залишив без змін. 
21. Відмовляючи задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій послались на приписи статті 349 ЦК України і вказали, що підставою для припинення права власності на знищене нерухоме майно є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Проте, оскільки відповідно до матеріалів цієї справи ТОВ "Ель ВАСС" заяви про внесення змін до державного реєстру внаслідок знищення належного йому нерухомого майна не подавало, самого факту знищення такого майна для задоволення заявленого позову в порядку статті 349 Цивільного кодексу України не достатньо. Також суди зауважили, що оскільки Банк не є власником чи користувачем відповідної земельної ділянки, то відсутні підстави стверджувати про порушення його прав у спірних правовідносинах. 
Касаційна скарга
22. Не погодившись із рішенням і постановою судів попередніх інстанцій, Банк звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
23. Позивач стверджує, що оскаржені рішення і постанова ухвалені судами з неправильним застосовуванням та порушення правових норм (статей 346, 349 ЦК України, статей 2, 4, 5, 162, 236, 237, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а також без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 17.10.2019 у справі № 588/249/20, від 09.06.2022 у справі № 759/18854/20, 18.09.2023 у справі № 582/18/21, від 14.10.2019 у справі № 910/6642/18.
24. Обґрунтовуючи наведене узагальнено пояснює, що суди попередніх інстанцій в основу своїх рішень поклали приписи частини другої статті 349 ЦК України, які станом на час виникнення спірних правовідносин вже втратили чинність, в той час як наразі єдиною умовою для припинення права власності на знищене майно положення статті 349 ЦК України визначають лише факт знищення такого майна, що Банк в межах розгляду цієї справи беззаперечно довів. 
25. Водночас суди попередніх інстанцій цілковито проігнорували й те, що позов у цій справі Банк подав для захисту свого права та законного інтересу на отримання в оренду земельної ділянки, а наявність державної реєстрації права власності Товариства на неіснуючий об`єкт нерухомості не дає Позивачеві можливості своє право та інтерес реалізувати.
Узагальнені доводи інших учасників справи
26. У відзиві на касаційну скаргу Управління заперечує проти її задоволення. Скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною. З оскаржуваними рішенням і постановою судів попередніх інстанцій погоджується і просить залишити їх без змін. Окремо наголошує на своєму статусі "неналежного відповідача" у цій справі.
27. Товариство правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористалося.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій 
28. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
29. Верховний Суд заслухав суддю-доповідача, пояснення представника Позивача (Михайлов А. Л.), дослідив наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірив на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права та вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. 
30. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
31. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
32. За змістом частин першої - другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
33. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.
34. Питання припинення права власності на майно у випадку його знищення врегульовано у статті 349 ЦК України, якою передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. 
35. У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 04/5026/803/2012 виснувано, що згадані положення статті 349 ЦК України щодо умови припинення права власності на знищене нерухоме майно є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного їх трактування. 
36. У постанові від 03.06.2021 у справі № 639/7781/16-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що одним із видів визначення фактичної та юридичної долі речі є знищення майна, тобто обставина, яка припиняє існування у подальшому конкретного об`єкта права власності.
37. В свою чергу у постанові від 23.12.2021 у справі № 5015/45/11(914/1919/20) Верховний Суд вирішив, що умовою припинення права власності згідно статті 349 ЦК України є наявність встановленого факту знищення майна під яким слід розуміти такий вплив на нього, в результаті якого об`єкт права власності припиняє своє існування. 
38. У вказаних постановах суд касаційної інстанції пояснив також, що документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. При цьому перелік документів, на підставі яких можна встановити факт знищення майна, не є вичерпним. 
39. Поряд з цим, у постановах від 17.10.2019 у справі № 588/249/20 та від 09.06.2022 у справі № 759/18854/20, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд окремо відмітив, що у подібних правовідносинах державна реєстрація не є способом набуття чи припинення права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. Запис в реєстрі не являється документом, який встановлює факт знищення майна, а вноситься державним реєстратором на підставі поданих йому документів, які свідчать про знищення майна, за заявою власника майна. При цьому, наявність такого запису станом на дату прийняття оскаржуваного судового рішення, вже не була обов`язковою, оскільки положення частини другої статті 349 ЦК України було виключено з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VІІІ, який введено в дію з 21 жовтня 2019 року.
40. За цим, оскільки в ході розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій достеменно встановили факт знищення нежитлової будівлі літ. "К" загальною площею 40 кв.м., яка розміщувалась за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28 та належала ТОВ "Ель ВАСС", в розумінні статті 349 ЦК України та з урахуванням наведених висновків Верховного Суду щодо її правильного застосування право власності Товариства на вказану нежитлову будівлю автоматично припинилося і таке припинення жодним чином не пов`язується із волевиявленням колишнього власника на подання чи не подання ним заяви державному реєстратору про внесення відповідних змін до Державного реєстру прав. 
41. Як підставно зазначає скаржник у касаційній скарзі, протилежні висновки судів попередніх інстанцій зроблені на підставі вже нечинної норми частини другої статті 349 ЦК України, що в результаті призвело до неправильно застосування ними вказаної норми матеріального права, врахування нерелевантних висновків Верховного Суду та ухвалення неправомірних у цій частині судових рішень. 
42. Поряд з цим, виходячи із фактичних обставин цього спору, колегія суддів суду касаційної інстанції також зауважує, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
43. За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце (такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14 та постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/23369/17, від 05.03.2025 у справі № 916/2121/24).
44. Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (такі висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18 та постановах Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 906/1175/18, від 22.02.2022 у справі № 910/2330/21, від 06.09.2022 у справі № 910/9228/21, від 29.11.2022 у справі № 910/745/20, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20, від 01.09.2020 у справі № 910/14065/18).
45. Як вже зазначалося, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі суди попередніх інстанцій окремо зауважили, що у спірних правовідносинах право Банку ніяк не порушено, адже він не є ані власником, ані користувачем відповідної земельної ділянки.
46. Але погоджуючись із доводами скаржника, Верховний Суд, наведений висновок вважає помилковим та зауважує, що при його наданні поза увагою судів попередніх інстанцій лишилось те, що підставою для звернення до суду є захист не лише порушених або оспорюваних прав, а й охоронюваних законом інтересів. При цьому, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/200) поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
47. У світлі наведеного Верховний Суд поділяє позицію Позивача про те, що наявність зареєстрованого за Відповідачем-1 права власності на знищений (неіснуючий) об`єкт нерухомого майна стосується законних інтересів Банку у його прагненні до користування конкретним матеріальним благом (комунальною земельною ділянкою) та створює йому перешкоди у можливості навіть спробувати такий легітимний інтерес реалізувати. 
48. Звідси зауваження скаржника до оскаржених рішення і постанови судів попередніх інстанцій і у цій частині Верховний Суд приймає, визначену у скарзі підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підтверджує, а за цим висновує про необхідність скасування відповідних рішення і постанови з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
49. При цьому, суд касаційної інстанції виходить з того, що реалізація права на захист цивільних прав та інтересів здійснюється за допомогою способів захисту, якими є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).
50. Так, відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
51. Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру.
52. Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. У Державному реєстрі прав також реєструються передбачені законом речові права та їх обтяження на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості.
53. Абзацами другим та четвертим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV передбачено, зокрема, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.
54. За змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
55. У частині першій статті 14 Закону № 1952-IV зазначено, що розділ Державного реєстру та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ; 6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. Закритий розділ Державного реєстру та реєстраційна справа не підлягають поновленню.
56. Відповідно до частини сьомої статті 14 Закону № 1952-IV у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
57. З огляду на наведені правові норми та висновки Верховного Суду, а також враховуючи, що за встановлених обставин цієї справи право власності Товариства на нежитлову будівлю літ. "К" загальною площею 40 кв.м., яка розміщувалась за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28 припинилося внаслідок її знищення на підставі статті 349 ЦК України, то належним та ефективним способом захисту законного інтересу Позивача у спірних правовідносинах буде задоволення позову про скасування державної реєстрації права власності Відповідача-1 на знищену будівлю із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. За таких міркувань у задоволенні іншої позовної вимоги про припинення права власності Товариства на цю будівлю належить відмовити.
58. Водночас за змістом статті 45 ГПК України сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача. 
59. Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 917/623/22, від 12.03.2024 у справі № 918/7/23).
60. Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. постанови Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 927/84/19, від 14.07.2022 у справі № 904/6902/20).
61. Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами Управління, викладеними ним у відзиві на касаційну скаргу про те, що воно є неналежним відповідачем за заявленими Банком позовними вимогами у цій справі, адже ніякого спору з іншими її сторонами Управління не має, притягнуте Позивачем в якості відповідача помилково, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні пред`явленого до нього позову. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
62. За змістом пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
63. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте у передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосовуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини перша, третя статті 311 ГПК України).
64. Враховуючи наведені положення процесуального Закону та висновки, зроблені касаційним судом під час касаційного провадження у даній справі, колегія суддів Верховного Суду вирішила, що подана Банком касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані рішення і постанова скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до Товариства та відмову у задоволенні таких вимог, заявлених до Управління. 
Судові витрати
65. В порядку статті 129 ГПК України з Товариства на користь Банку підлягає стягненню 10 900, 80 грн судового збору, сплачено за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у цій справі. 
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний" задовольнити частково.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 і рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2025 у справі № 910/13953/24 скасувати.
3. Прийняти у справі № 910/13953/24 нове рішення. 
3.1. Позов Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС" задовольнити частково. 
3.2. Скасувати державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС" на нежитлову будівлю літ. "К" загальною площею 40 кв.м. за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 28 (реєстраційний номер майна 798049580000, запис про яке внесений до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно 03.12.2015) із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи.
3.3. В іншій частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС" відмовити.
3.4. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний" до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва) Управління державної реєстрації відмовити повністю.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ель ВАСС" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 17, код ЄДРПОУ 33999404) на користь Приватного акціонерного товариства "Банк Фамільний" (03039, м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 26а, код ЄДРПОУ 20042839) 10 900, 80 грн судового збору, сплачено за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у цій справі.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.