ПОСТАНОВА 
Іменем України

01 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 395/1110/24
провадження № 22-ц/4809/638/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Єгорова С.М.

за участю секретаря- Соловйової І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року (суддя Забуранний Р. А.).

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024р адвокат Самойленко Марина, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРА» про:
- усунення перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 4,7567 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (кадастровий номер 3523883600:02:000:0552), шляхом повернення вказаної земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю «Вентура».
Вимоги обґрунтовані наступним. 
Позивачу належить на праві власності земельна ділянка площею 4,7567 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (кадастровий номер 3523883600:02:000:0552). 
Право власності на вищевказану земельну ділянку набуто у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
Підставою виникнення права власності на земельну ділянку є державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: РІ № 341869, виданий 07.06.2002 Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯК 455988, виданий 05.11.2012 Новомиргородською райдержадміністрацією, свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: ВРЕ965727, видане 25.02.2011 державним нотаріусом Новомиргородської районної державної нотаріальної контори. 
Земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «ВЕНТУРА» на підставі договору № 21К оренди землі від 01.01.2007 строком на 10 років, укладеним між товариством відповідача та ОСОБА_2 . 
Договір № 21К оренди землі від 01.01.2007, укладений між відповідачем та ОСОБА_2 , діяв до 19.10.2017 року. 
Позивачу стало відомо з отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що договір № 21К оренди землі від 01.01.2007 укладений між відповідачем та ОСОБА_2 , продовжений на строк 25 років, починаючи з дати державної реєстрації відповідно до додаткової угоди про зміну і доповнення до договору про оренду земельної ділянки. 
Сторона позивача неодноразово зверталася до ТОВ «ВЕНТУРА», з проханням надати копію додаткової угоди до договору № 21К оренди землі від 01.01.2007, на підставі якої земельна ділянка площею 4.7567 га, кадастровий номер 352388600:02:000:0552, власником якої є ОСОБА_1 , перебуває в оренді у ТОВ «ВЕНТУРА». Також просив надати оригінал додаткової угоди. Однак, жодної відповіді від ТОВ «ВЕНТУРА» не надійшло. 
Позивач вважає, що додаткова угода не була реальною, укладалася за життя попереднього орендодавця/власника, тому просить про захист свого права власності. 
Відзив на позовну заяву 
24.09.2024 року до суду від представника відповідача ТОВ «ВЕНТУРА» надійшов відзив на позовну заяву, яким сторона просить про відмову у задоволенні позову.
Стверджує, що додаткова угода була підписана попереднім власником ОСОБА_2 , що не спростовується відповідними доказами. 
Договір оренди та право оренди зареєстровані за відповідачем у передбаченому законом порядку. Намагання розірвати договір оренди землі з позивача за участю попереднього керівника товариства, стало підставою оскарження відповідних дій.
Позивач не надав належних та допустимих доказів порушення його прав. Спосіб захисту є неналежним, не відповідає виниклим правовідносинам.

Виказані заперечення щодо розміру заявлених судових витрат з підстав необґрунтованості та неспівмірності.
Відповідь на відзив 
08.10.2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про непогодження з позицією та доводами відповідача ТОВ «ВЕНТУРА», оскільки не ґрунтуються на нормах закону та не відповідають дійсності. 
Звертається увага, що позивач не знав про наявність додаткової угоди, якою строк договору оренди продовжений на тривалий час.
Спосіб захисту відповідає висновкам Верховного Суду, є таким, що підлягає реалізації, сприяє захисту інтересів сторони.
Судове рішення
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмежною відповідальністю «ВЕНТУРА» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, задоволено. 
Усунуті перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 4,7567 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (кадастровий номер 3523883600:02:000:0552), шляхом повернення вказаної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура».
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРА» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Суд виснував, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а державна реєстрація права оренди за Додатковою угодою відбулася 18.10.2017 року за відсутності цивільної правоздатності ОСОБА_2 , відтак у сторін не могло виникнути жодних прав та обов`язків за додатковою угодою. 
Додаткове рішення
Відповідно до додаткового рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 44 000,00 грн та судові витрати по справі, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 18 932,00 грн, а всього стягнуто 62 932,00 грн.
Суд виснував, що позивачем з наданих документів вбачається про дійсно понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, на загальну суму 44000 гривень. Така сума витрат дійсно є співмірною зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом послуг, кількістю судових засідань та обсягом досліджених доказів, у зв`язку з чим обґрунтованими та пропорційними до предмета спору витратами на правову допомогу суд визнав витрати у повному розмірі 44000 гривень, а також витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 18932 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 00 копійок.
Апеляційна скарга
Не погодившись із зазначеними рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив рішення в апеляційному порядку, просить скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року у справі № 395/1110/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРА» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки відмовити повністю; скасувати додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року у справі № 395/1110/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивача адвоката Самойленко М.С. про розподіл судових витрат, відмовити повністю.
В обґрунтування оскарження наводить ряд підстав, зокрема, про обрання позивачем неналежного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Обраний спосіб захисту у вигляді усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, є неналежним, у спірних правовідносинах сторона мала би обрати спосіб захисту у вигляді вимоги до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Зазначене узгоджується з судовою практикою, сталою судовою правовою позицією.
Щодо додаткової угоди, то суд безпідставно не врахував, про наявний підпис орендодавця, який підтверджує її волевиявлення щодо вчинення правочину, описки та помилки наявні в додатковій угоді не є істотними, незначні помилки та недоліки не впливають на волевиявлення сторін, на суть та зміст угоди, таким чином, додаткова угода укладена відповідно до законодавства та є чинною. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, експертний висновок підтверджує що підпис виконано орендодавцем, що в свою чергу підтверджує волевиявлення останньої до укладання даної додаткової угоди.
Стосовно додаткового рішення про розподіл судових витрат, то в силу процесуального закону скасування судового рішення, безумовно становить скасування додаткового рішення. 
Відзив на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕНТУРА» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2025 у справі № 395/1110/24 та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2025 у справі № 395/1110/24, залишити без задоволення. Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26.11.2025 у справі № 395/1110/24 та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2025 у справі № 395/1110/24, залишити без змін.
У відзиві йдеться, що апелянт безпідставно вказує про неналежний спосіб захисту інтересів позивача, так як у даній справі ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок» (пункт пункті 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Реєстрація права, яке закріплене у неукладеній Додатковій угоді, порушує права та законні інтереси Позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою. Однак, у даній справі відсутні підстави для заявлення окремої позовної вимоги про скасування державної реєстрації додаткової угоди, оскільки судове рішення про усунення перешкод у користуванні Земельною ділянкою шляхом її повернення вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації Додаткової угоди.
Суд першої інстанції визнав належними доводи позивача про неможливість попередньою власницею мати волевиявлення на укладання додаткової угоди, а відтак прийняв законне та обґрунтоване рішення.
Рух справи
05 січня 2026 року (зареєстровано апеляційним судом 06 січня 2026 року) до Кропивницького апеляційного суду в системі «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура», в інтересах якого діє адвокат Головатюк Сергій Анатолійович, на вказані рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 05.01.2026р витребувані із Новомиргородського районного суду Кіровоградської областіматеріали цивільної справи № 395/1110/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки,у зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської областівід 26 листопада 2025 року та додаткового рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської областівід 16 грудня 2025 року у даній справі.
Відповідно до ухвали апеляційного суду від 23 січня 2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строк надати до суду належні докази направлення апеляційної скарги з доданими документами позивачу; докази сплати судового збору у сумі 1453,44 грн.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 лютого 2026 року справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року призначити до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 01 квітня 2026 року о 12 годині 30 хвилин. 
Ухвалами Кропивницького апеляційного суду від 27 лютого 2026 року та 30 березня 2026 року забезпечена участь представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» – адвокатів Головатюка Сергія Анатолійовича, Кулик Ади Миколаївни у судових засіданнях у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року, - в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30 березня 2026 року  заяву ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задовольнити.
Забезпечена участь представника ОСОБА_1 – адвоката Самойленко Марини Сергіївни у судових засіданнях у справі № 395/1110/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відповідно до Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21.
Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції
У судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, представник апелянта адвокат Кулик А.М. підтримала доводи апеляційної скарги, наполягала на скасуванні судового рішення та відмові у задоволенні позову. Представник позивача адвокат Самойленко М.С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила про незмінність судового рішення.
Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з ухваленням нового, з огляду на таке. 
Норми права застосовані судом
Згідно ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розрядження землею.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Водночас до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами 1 та 2 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч. 1 ст.4 ЗУ «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
За положенням ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Таким чином, лише власник земельної ділянки або уповноважена ним на те особа може виступати орендодавцем за договором.
У відповідності до положень частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і фізичною особою, юридичною особою.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
За ч. 1 ст. 627 ЦК України та до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.
Вимогами ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. 
Обставини встановлені судом
ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 4,76 га, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3523883600:02:000:0552, ОСОБА_1 набув у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 17 від 18 листопада 2008 року вчинений виконкомом Коробчинської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області.
Підставою виникнення у ОСОБА_1 права власності на вищевказану Земельну ділянку є державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: РІ № 341869, виданий 07.06.2002 Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯК 455988, виданий 05.11.2012 Новомиргородською райдержадміністрацією, свідоцтво про право на спадщину, серія ВРЕ 965727, видане 25.02.2011 державним нотаріусом Новомиргородської районної державної нотаріальної контори.
Земельна ділянка первісно перебувала в оренді Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕНТУРА» на підставі договору № 21К оренди землі від 01.01.2007 строком на 10 років, укладеним між ТОВ «Вентура» та ОСОБА_2 , який було зареєстровано у Новомиргородському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.10.2007 за № 46, що підтверджується копією даного договору .
Дія договору № 21К оренди землі від 01.01.2007, укладеного між ТОВ Вентура» та ОСОБА_2 , діяв до 19.10.2017 року.
З отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 361094990 від 08.01.2024 року, що договір № 21К оренди землі від 01.01.2007 року укладений між ТОВ «Вентура» та ОСОБА_2 , продовжений на строк 25 років, починаючи з дати державної реєстрації відповідно до Додаткової угоди про зміну і доповнення до договору про оренду земельної ділянки.
У відповідності до листа Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 3/1335 від 07.05.2024, станом на 31.12.2010 відокремленими структурними підрозділами Центру ДЗК документи із ведення державного реєстру земель було проінвентаризовано, закрито та передано до відповідних територіальних органів Держкомзему (правонаступник - Держгеокадастр).
Листом від 15.05.2024 № 29-11-0.2-1990/2-24 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надало відповідь, що «згідно книги реєстрації договорів оренди земельних ділянок на земельну ділянку з кадастровим номером 352388600:02:000:0552 між ОСОБА_2 та ТОВ «Вентура» укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований за № 46 від 19.10.2007, терміном на 10 років. Відомості щодо реєстрації додаткової угоди до зазначеного договору у відділі відсутні». 
Згідно висновку експерта № 1217 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №395/1110/24 від 01.04.2025 року підпис від імені ОСОБА_2 на другому аркуші Додаткової угоди №552/К про зміну і доповнення до договору №21К від 01 січня 2007 року в графі «Орендодавець» у рядку «______ Буханець Т.Ф.» - виконано ОСОБА_2 . 
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Відповідно до ч.ч. 1-2, 4-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України не відповідає.
Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За ст. ст. 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, ч. 2 ст. 5 ЦПК України).
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). 
Спірні правовідносини виникли з правочинів, договору оренди землі, дія якого продовжена додатковою угодою, дійсність якої заперечується власником землі. Сторона позивача стверджує, що додаткова угода не могла бути волевиявленням попереднього власника/ орендодавця, наводить ряд підстав на предмет такого ствердження, з якими погодився місцевий суд. 
Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають усилу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети.
Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили.
Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) волевиявлення учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України. 
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. 
У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Одним з доводів сторони відповідача, який становить підстави оскарження, становить неефективність способу захисту обраного позивачем, який не відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду, що не враховано судом першої інстанції, а в силу ч.4ст.263 УПК є обов`язковою вимогою процесуального закону.
Щодо способу захисту місцевим судом акцентовано увагу, що застосований судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Доповнено, що у пунктах 71, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що вона вже викладала подібні за змістом висновки у своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). У пункті 7.27 цієї постанови зазначено: «Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок».
,Таким чином у судовому рішенні зазначено, що вимога позивача про повернення земельних ділянок за наслідком усунення перешкоди у користуванні власністю, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. 
Колегія суддів щодо даного висновку суду першої інстанції зазначає наступне. 
Суд першої інстанції, розглядаючи вимоги та оцінюючи правомірність відповідача користуватися спірною земельною ділянкою, з`ясовуючи законність додаткової угоди №552/ К, яка не містить конкретної дати, звернув увагу на обставини пов`язанні з додатковою угодою, які визначались стороною у неможливість попереднім власникам укладати угоду в редакції правочину. 
Зі змісту додаткової угоди виходить, що в ній відсутня дата її укладення, відтак неможливо встановити, коли саме було її укладено і що угода укладена саме за життя попереднього власника ОСОБА_2 . 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а реєстрація права оренди за додатковою угодою відбулася 18.10.2017 року, тобто майже через 9 років після смерті ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 , померла у 2008 році, станом після 2010 року, не могла підписувати Додаткову угоду, в документі рік вказано «201__», що розуміється після 2010 року. 
У додатковій угоді у п.8 зазначено, що «Ця додаткова угода укладена у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - у орендаря, третій - в органі, який провів його державну реєстрацію, у Реєстраційній службі Новомиргородського районного управління юстиції». Однак, Державна реєстраційна служба України була заснована лише у 2011 році, тобто набагато пізніше після смерті ОСОБА_2 . Разом з тим, у 2004-2010 роках відокремлені структурні підрозділи Центру ДЗК відповідно до Тимчасового порядку ведення Державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174, здійснювали ведення Державного реєстру земель, зокрема, книг записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Таким чином, вказівка у додатковій угоді про її реєстрацію у Реєстраційній службі Новомиргородського районного управління юстиції безумовно доводить, що додаткова угода не могла бути підписана та не могла бути укладена ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а Державна реєстраційна служба України була заснована лише у 2011 році, тобто набагато пізніше після смерті ОСОБА_2 .
У момент реєстрації права оренди за Додатковою угодою земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_1 , про що беззаперечно було відомо ТОВ «Вентура», так як до 01.01.2017 року ОСОБА_1 , як законний власник, отримував орендну плату відповідно до чинного на той час договору № 21К оренди землі від 01.01.2007 року, укладеного між ТОВ «Вентура» та ОСОБА_2 , що не заперечувалося представником відповідача у ході судового розгляду у справі. Державна реєстрація права оренди за Додатковою угодою відбулася 18.10.2017 року, об`єктивно виходить, що виникнути жодних прав та обов`язків за Додатковою угодою, у зв`язку з її смертю власника, не могло. Додаткову угоду не було зареєстрована відокремленими структурними підрозділами Центру ДЗК. При цьому, проведення 18.10.2017 державної реєстрації речового права оренди земельної ділянки на підставі вказаної Додаткової угоди не може підмінити державну реєстрацію самої Додаткової угоди (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією Додаткової угоди) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц).
Такі висновки місцевого суду, що вище наведені, апеляційним судом не можуть оцінюватися на відповідність та належність, так як загалом сторона позивача наполягає та доводить про безпідставність користування відповідачем спірною ділянкою, через те, що додаткова угода не укладалася, тобто відсутня підстава на право оренди. 
Для вирішення спору, першочергово суд має з`ясувати кінцеву мету сторони, у зв`язку зі зверненням до суду та до оцінки доказів визначитися з відповідністю способу захисту. 
Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що передбаченим законом способом захисту у виниклих правовідносинах буде пред`явлення вимоги про повернення земельної ділянки, негаторний позов.
Належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що право оренди відсутнє, так як волевиявлення власника не було, а реєстрація права відбулася, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 513/879/19). 
Спосіб захисту, як визнання права, може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22, від 02.06.2025 у справі № 144/1440/22).
Отже, як Велика Палата Верховного Суду, так і Об`єднана палата Касаційного цивільного суду послідовно дотримуються підходу, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував(не мав волевиявлення) договір (додаткову угоду), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.
Судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. 
Таким чином, доказування стверджувальної позивачем позиції неможливості ОСОБА_2 за життя підписати додаткову угоду, умови якої не могли бути викладеними за життя попереднього власника, що свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на умови додаткової угоди оренди земельної ділянки, мало б здійснюватися в межах іншого способу захисту.
Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2025 року у справі №144/1440/22, де суд зазначив, що «предметом розгляду Об`єднаної палати вже було питання про спосіб захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє. Об`єднана палата акцентувала увагу на тому, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. 
Будь-яке інше судове рішення (про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) за змістом пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є підставою для державної реєстрації припинення права оренди. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі №567/3/22, у постановах Верховного Суду від 24 липня 2025 року у справі №136/2311/21, від 24 липня 2025 року у справі №147/326/22, від 06 листопада 2024 року у справі № 385/349/23, від 20 листопада 2024 року у справі №385/600/22, від 20 грудня 2023 року у справі 132/2923/21. 
Позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20).
Таким чином, враховуючи, що місцевий суд не врахував сталу правову позиція Верховного Суду щодо способу захисту прав та інтересів сторони в аналогічних правовідносинах, в межах заявлених вимог задовольнив позов, коли неналежний та неефективний спосіб захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі №910/12525/20) 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Отже, за вищевикладеного рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог. 
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Додаткове рішення 
Додатковим рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апелянт наполягає на скасуванні додаткового рішення за наслідком скасування основного судового рішення. 
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. 
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. 
Таким чином, додаткове рішення підлягає скасуванню у випадку скасування основного рішення.
З урахуванням того, що основне рішення у даній справі підлягає скасуванню, то додаткове рішення також має бути скасовано.
Про судові витрати
Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Судові витрати, у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції сплачені Товариством з обмеженою «Вентура» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 453,44 грн компенсуються йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-. 
У Х В А Л И В: 

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2025 року та додаткове рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 16 грудня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вентура» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення земельної ділянки – відмовити.

Сплачений Товариством з обмеженою «Вентура» (код ЄДРПОУ 32155508) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 453,44 грн компенсувати йому за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 13.04.2026р.

Головуючий суддя       Л. М. Дьомич

Судді         О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова