МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2026 р.  	№ 400/2100/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративну справу
за позовом	Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,54005, 	

до відповідача	Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській обл., в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, просп. Миру, 46/1,м. Миколаїв,54056, 	

про	скасування постанови від 19.02.2026 року ВП № 79881024,	
ВСТАНОВИВ:
Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області (далі - позивач, Управління) звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській обл., в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Відділ), в якому просить:
-скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління
забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях в автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 19.02.2026 ВП № 79881024, про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.
-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області судові витрати у справі, у виді сплаченого судового збору, в розмірі 2662,40, гривень.
На обґрунтування позову Управління вказало на існування поважних причин невиконання судового рішення - відсутність відповідного фінансування, що виключає накладення штрафу.
Позивач вказав, що у межах своїх повноважень ним вжито вичерпних заходів для виконання рішення суду від 15.11.2023 у справі № 400/1318/23, а саме проводиться листування із Службою судової охорони щодо виділення додаткових кошторисних призначень на зазначені цілі, ведеться єдиний облік потреби в коштах на виконання рішень судів, систематично доводиться до відома Державної судової адміністрації, як до головного розпорядника коштів, інформація щодо потреби в асигнуваннях для виплати зазначеної винагороди.
Відповідачем відзив до суду не було подано.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.
19.02.2026 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404), винесено постанову про накладення на Управління штрафу у розмірі 10200 грн за повторне невиконання без поважних причин рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 у справі № 400/1318/23.
Мотивована дана постанова тим, що після накладення штрафу у розмірі 5100 грн постановою від 04.02.2026 боржником (яким є Управління) повторно не надано доказів, що рішення не виконано з поважних причин.
Вважаючи винесення такої постанови протиправним, Управління звернулось до суду із цим позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до вимог статті 63 Закону № 1404, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимоги виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Отже відповідальність у боржника може наступати у разі якщо останній не виконує рішення суду без поважних на те причин.
Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення, оскільки Управління є розпорядником коштів ІІІ рівня (відповідно до Бюджетного кодексу України) та може здійснювати платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами, з урахуванням необхідності виконання бюджетних зобов`язань, взятих на облік органами Казначейства України.
Здійснення платежів провадиться виключно з дозволу управління Служби судової охорони та після отримання відповідних асигнувань.
Однак, у даному випадку, що вбачається з матеріалів справи наведеного вище, у позивача наявні поважні причини, які зумовили неможливість виконати рішення у строки про, які повідомляв відповідача, а саме: неотримання відповідних асигнувань.
Отже, у діях позивача відсутні навмисні порушення, у зв`язку з тим, що наявні обставини які не залежать від його волевиявлення, тому суд погоджується з відповідними доводами позивача.
Аналогічна вищенаведеній позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 640/9234/19. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для притягнення до відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Повторним невиконанням судового рішення, в розумінні статті 64-1 Закону № 1404, є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.
Тобто, під час прийняття відповідачем рішення про накладення штрафу за несвоєчасне виконання рішення суду, останній обов`язково повинен встановити відсутність поважних причин, що існують поза волею позивача та які перешкоджають позивачу (боржнику) виконати таке рішення суду.
Матреіали справи не містять підтвердження того, що відповідач при винесені оскаржуваної постанови не здійснив перевірку вказаних обставин, які перешкоджають позивачу виконати рішення суду, та, відповідно, безпідставно прийняв оскаржувану постанову.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки Управління у спорі не є суб`єктом владних повноважень, а є стороною виконавчого провадження.
Керуючись статтями 2, 19, 77, 139, 241 246, 387 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській обл., в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити.
2. Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській обл., в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 19.02.2026 ВП № 79881024, про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській обл., в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області судовий збір в розмірі 2662,40, гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого пеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна