П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року місто Київ
справа № 362/5239/25
провадження № 22-ц/824/2114/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
розглянув у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Кабанець Катериною Сергіївною,
на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року, постановлену у складі судді Медведєва К.В.,
за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-
ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з КНП «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 1 вересня 2023 року по 31 травня 2025 року.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з КНП «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Кабанець К.С. подала апеляційну скаргу. Просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦК України, оскільки заява про видачу судового наказу надійшла до суду після спливу тримісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Адвокат Кабанець К.С. зазначає про те, що перебіг тримісячного строку, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, починається не з моменту загального припущення про невиплату заробітної плати, а з моменту, коли працівник дізнався або міг достовірно дізнатися про точний розмір та факт порушення його трудових прав.
Звертає увагу на те, що датою початку перебігу тримісячного строку, передбаченого ст.233 КЗпП України, для звернення до суду із трудовим спором є 1 липня 2025 року в день, коли ОСОБА_1 вперше дізналася із Довідки № 60 від 1 липня 2025 року про обсяг та порядок нарахування заборгованості із заробітної плати. Саме з цієї дати 1 липня 2025 року для ОСОБА_1 починає перебіг тримісячний строк звернення до суду. ОСОБА_2 з заявою про видачу судового наказу звернулася 11 липня 2025 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов до наступних висновків.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з КНП «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги заявника стосуються виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з 1 вересня 2023 року, і про такі виплати або їх відсутність заявник мала дізнатися вже у вересні 2023 року, тобто заявниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права в зазначений строк. Заява про видачу судового наказу надійшла до суду 14 липня 2025 року, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного частиною 1 статті 233 ЦПК України, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.
Питання, які пов`язані з виплатами працівникові суми заробітної плати регламентовані КЗпП України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Тобто, початком перебігу тримісячного строку звернення до суду є день, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про точну суму заборгованості. Таким чином, тримісячний строк звернення до суду в подібних справах має обчислюватись не з дати законодавчо визначеного строку на розрахунок роботодавця із працівником у трудових відносинах або останньої виплати, а з моменту отримання достовірної інформації про розмір боргу, що відповідає принципу правової визначеності.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій зазначала, що у боржника наявна заборгованість перед нею за період з 1 вересня 2023 року по 31 травня 2025 року в розмірі 76 911,15 грн.
До заяви про видачу судового наказу заявник долучила довідку № 60 від 1 липня 2025, видану їй КНП «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області, в якій зазначено відомості про загальну заборгованість до виплати по заробітній платі станом на 31 травня 2025 року, що становить 76 911,15 грн., а також виписку з особового рахунку за період з липня 2023 по травня 2025 року (а.с. 15, 16-19).
З наведеного вбачається, що письмове повідомлення про суму загальної заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 отримала 2 липня 2025 року, а 11 липня 2025 року, тобто фактично через 10 днів вона подала дану заяву про видачу судового наказу.
Відтак, заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, ОСОБА_1 подано в строк, визначений законом, для пред`явлення такої вимоги.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав, визначених пункту 5 частини 1 статті 165 ЦПК України, для відмови ОСОБА_1 у видачі судового наказу.
Таким чином, ухвала Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з КНП «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, подану адвокатом Кабанець Катериною Сергіївною, задовольнити.
Скасувати ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2025 року, а справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус