ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/232/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 697/1796/25 Категорія: 331060000 	Сивухін Г.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів : 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Карпенко О.В.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи: 

заявник – представник ОСОБА_1 – адвокат Хорошун Оксана Володимирівна;

заінтересовані особи – ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Міністерство оборони України;

особа, яка подала апеляційну скаргу – Міністерство оборони України, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Хорошун О.В. звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано 25.08.1998. Проте, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували проживати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.
Проживали разом з їх повнолітнім сином ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_2 залишався зареєстрованим у приватному будинку, що належить заявнику на праві приватної власності.
24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на Україну, чоловік заявника став на захист країни та був мобілізований.
ОСОБА_1 увесь час підтримувала свого чоловіка, відправляла на його ім`я посилки з речами, підтримувала його як дружина, підтримувала з ним зв`язок, надсилала фото сина, невістки, онуків, чекала його вдома, вела з ним спільне господарство, та спільний бюджет.
ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 21:55 год поблизу населеного пункту Гуляйполе (Запорізької області) в ході виконання завдання за призначенням, після серцевого нападу, солдат ОСОБА_2 помер.
Оскільки заявник та її чоловік проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний побут, то вона є спадкоємицею четвертої черги після смерті останнього.
Крім того, заявник є пенсіонеркою та перебувала на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , останній, перебуваючи в Збройних Силах України, постійно перераховував їй кошти, дохід її чоловіка за період 2022-2023 роки був значно вищим за її доходи.
Заявниця за власний рахунок здійснювала поховання свого чоловіка, відбула поминальні обіди, встановлювала надгробний пам`ятник. Частину коштів на встановлення надгробного пам`ятнику було виділено їй з місцевого бюджету, як члену родини загиблого військового.
Вважає, що сім`я кожного військового, який загинув, захищаючи Батьківщину під час повномасштабної війни, має право отримати компенсацію – одноразову грошову допомогу. У зв`язку з чим, заявниці необхідно встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та факт перебування на його утриманні.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2025 заяву адвоката Хорошун О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні - задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю з 01.01.2004 по день смерті останнього.
У решті вимог відмовлено.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що заявницею доведено належними та допустимими доказами, що вона проживали з ОСОБА_2 з 01.01.2004 по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, вони мали спільний побут та взаємні права і обов`язки.
Відмовляючи у встановленні факту перебування заявниці на утриманні чоловіка, суд зазначив, що в даній справі заявником не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні загиблого чоловіка ОСОБА_2 , зокрема доказів отримання пенсії по втраті годувальника або доказів того, що одержувана від нього допомога була для позивача постійним і основним джерелом засобів до існування.
Заявниця є повнолітньою, працездатною особою, не відноситься до осіб з інвалідністю. Заявником не спростовано факт відсутності інших доходів, натомість матеріали справи містять докази на підтвердження її працевлаштування та отримання пенсії за віком.
Не погодившись з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2025 в частині задоволених вимог, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом матеріального та процесуального права, просило вказане рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, допускається виключно у разі, якщо цей факт безпосередньо породжує для заявника конкретні юридичні наслідки.
Скаржник наголошує, що заявниця не є особою, яка має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця. У разі встановлення згаданого факту, заявниця також не набуде жодних прав на виплати, пов`язані з загибеллю ОСОБА_2 .
Так, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, чинній станом на момент смерті ОСОБА_2 , визначено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: 1) батьки; 2) один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) діти, які не досягли повноліття; 4) утриманці загиблого (померлого).
Скаржник зазначає, що позивач не належить до жодної з зазначених категорій, оскільки не є дружиною померлого військовослужбовця. Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не легітимізує правове становище неодружених осіб, оскільки статус «подружжя» чоловік та жінка набуває тільки у разі реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.
17.03.2026 на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» від ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній підтримує апеляційну скаргу Міністерства оборони України, зазначаючи, що встановлення факту спільного проживання заявника та померлого військовослужбовця не породжує жодних юридичних наслідків, так як встановлення цього факту не надасть змоги заявнику отримати грошову допомогу, оскільки законом № 2011-ХІІ в редакції, яка була чинна станом на 30.10.2023, чітко передбачено право «одного з подружжя, який не одружився вдруге» на отримання зазначеної виплати.
Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 28.10.1998, відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Канівської міської ради Черкаської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано 25.08.1998 (т.1 а.с.79).
Як вбачається з Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 06.04.2022 за № 82, ОСОБА_2 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 (т.1 а.с.23).
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 25.06.2022 № 540, ОСОБА_2 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , бере безпосередню участь у бойових діях з 10.06.2022, на підставі наказу в/ч НОМЕР_4 від 10.06.2022 (т.1 а.с. 19).
Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , останній містить відмітку під п. 7, згідно з якою сімейний стан ОСОБА_2 значиться як «одружений ОСОБА_4 , 1962 р.н.» (зазначено російською мовою) (т.1 а.с. 53, 54).
Згідно з повідомленням РТЦК та СП № 2/95 від 31.10.2023, ОСОБА_1 сповіщено про те, що її чоловік, солдат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок природніх обставин (інсульт) в Запорізькій області (т.1 а.с. 42).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 06.11.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області, актовий запис № 559, що також підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 7413 від 01.11.2023, причина смерті - гостра коронарна смерть (т.1 а.с. 22, 34).
Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 31.10.2023 № 316, військовослужбовця військової служби за мобілізацією солдата ОСОБА_2 , водія 4 бойової машини 1 відділення протитанкових ракетних комплексів 1 взводу протитанкових ракетних комплексів батареї протитанкових ракетних комплексів, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок природніх обставин (інсульт), у зв`язку зі смертю, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 31.10.2023. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2016 № 680, членам сім`ї або близьким родичам померлого (загиблого) призначено виплати (т.1 а.с.12).
Відповідно до витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00042157558 від 06.11.2023, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до органу РАЦС для оформлення допомоги на поховання ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Гуляйполе Пологівського району Запорізької області (т.1 а.с.11).
Згідно з рішенням Канівської міської ради № 18-11 від 19.09.2024, вирішено надати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в сумі 30 000,00 грн на вирішення побутових потреб, а саме для встановлення надгробка для померлого чоловіка – військового (т.1 а.с.78).
Відповідно до акта про фактичне проживання № 78 від 01.02.2024, починаючи з 01.02.1994 ОСОБА_2 по день своєї смерті проживав з ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 та вели спільне господарство. Даний факт посвідчили мешканці будинку: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (т.1 а.с.10).
Згідно з повідомленням Канівської державної нотаріальної контори Черкаської області № 847/01-16 від 26.07.2025, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалася (т.2 а.с. 21, 22).
Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблини С.В. № 135/01-16 від 08.09.2025, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалася, згідно з інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 82456503 (т. 2 а.с. 18-20).
Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинні станом на момент смерті ОСОБА_8 ) зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, у тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Установивши обставини справи, надавши оцінку долученим до матеріалів справи доказами та показам свідків, допитаних у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведення заявницею факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по день смерті останнього, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відтак і про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в цій частині.
Так, апеляційний суд дійшов висновку про наявність між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сталих відносин, притаманних саме подружжю, зокрема щодо спільного їх проживання, що в сукупності підтверджено як наданими в суді першої інстанції поясненнями свідків, які знали заявницю та померлого ОСОБА_2 , так і письмовими доказами, зокрема, актом про фактичне проживання № 78 від 01.02.2024, повідомленням РТЦК та СП № 2/95 від 31.10.2023, витягом з реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00042157558 від 06.11.2023, рішенням Канівської міської ради № 18-11 від 19.09.2024 про надання грошової допомоги.
Крім того, судом апеляційної інстанції були досліджені світлини зі спільним зображенням заявника та загиблого, наявні в матеріалах справи.
Апеляційний суд також вважає обґрунтованими твердження суду першої інстанції, що наявність у заявниці та подання до суду особистих документів, які належали загиблому ОСОБА_2 (військовий квиток, диплом про професійну освіту, закордонний паспорт, медичні документи, екзаменаційна картка водія, посвідчення водія, свідоцтво про народження, посвідчення УБД, свідоцтво про восьмирічну освіту, трудова книжка), свідчить про спільне проживання та ведення господарства з ОСОБА_2 .
Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю саме у вказаний період, судами першої і апеляційної інстанції не встановлено.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується Міністерством оборони України лише в частині задоволених вимог, а саме щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в частині відмови в задоволенні вимоги про встановлення факту перебування заявниці на утриманні рішення суду жодним учасником справи не оскаржувалось, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається в силу вимог ст. 367 ЦПК України.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Отже, рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2025, у даній справі, в оскаржуваній частині потрібно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 29 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 02 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко
Т.Л. Фетісова   О.В. Карпенко