Справа № 369/10709/23
Провадження № 2/369/805/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
cудді Лапченко О.М., 
за участі секретаря Дубицької М.І.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в: 

позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (надалі – відповідач 1) 6 120 грн (шість тисяч сто двадцять гривень 00 копійок) у якості компенсації за майнову шкоду, завдану Позивачеві діями/без діяльністю останнього при зміні постачальників газу Позивача, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України і 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газ; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (надалі відповідач-1 та відповідача-2) здійснити звірку показників газового лічильника позивача, яка існувала на момент зміни постачальників газу, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Зобов`язати відповідача-2 здійснити перерахунок розміру сплати за спожитий позивачем газ у відповідності до фактичних показників його газового лічильника. Стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 у якості компенсації завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гр. солідарно в рівних частинах.
Надалі позивач уточнив вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (надалі – відповідач 1) 6 120 грн (шість тисяч сто двадцять гривень) у якості компенсації за майнову шкоду, завдану Позивачеві діями/без діяльністю останнього при зміні постачальників газу Позивача, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України і 06 березня 2022 р. за №222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газ та виклав її в такій редакції - стягнути з відповідача-1 6120 гр. (шість тисяч сто двадцять гривень), які були ним отримані без достатньої правової підстави у якості відшкодування збитків, завданих позивачеві відповідачем-1, при зміні постачальників газу позивача, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».
В обґрунтування вимог позивач вказує, що він є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . До 1 травня 2022 р. постачальником природного газу було Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут». Однак, після винесення Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», його новим постачальником газу стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Через певні життєві обставини, а саме - службу в ЗСУ, він дізнався про зміну постачальника природного газу значно пізніше, внаслідок чого певний час, після винесення вказаної постанови КМУ, грошові кошти за фактично спожитий родиною газ, ним щомісячно перераховувалися відповідачеві-1. Внаслідок того, що він продовжував сплачувати кошти за спожитий газ після 01.05.2022 р. відповідачеві-1, в той час як фактичним постачальником газу вже був відповідач 2, то склалася ситуація, що перед останнім у нього виникли борги, в той час як відповідач-1 отримував грошові кошти, як неналежний отримувач. З огляду на вказане 7 березня 2023 року відповідачеві-1 було відправлено заяву про повернення коштів, з відповідними додатками. Відповіді на означене звернення від відповідача-1 він не отримав, внаслідок чого 12 квітня 2023 року відправив вже повторну заяву. До теперішнього часу він взагалі не отримав жодної відповіді на усі попередні звернення. При цьому, відповідач-2 як із самого початку фактичного здійснення постачання газу, так і весь свій наступний період, здійснював та здійснює нарахування за спожитий газ без фактичної прив`язки до показників лічильника газу. Тобто, на момент зміни постачальників 01.05.2022 року між відповідачами не відбулося належної звірки показників лічильника, а відповідно не було визначено конкретний кількісний показник - з яких саме даних газового лічильника позивача відповідач 1 припинив постачання природнього газу, а відповідач-2 не визначив з якого саме кількісного показника газового лічильника постачання газу позивачеві почало здійснюватися. Такі обставини внесли безлад в нарахуваннях новим постачальникам, одночасно з цим - не зафіксували момент припинення постачання відповідачем-1. Більше того, відповідачем-2 рахунки за спожитий газ здійснюються в подальшому не на підставі даних лічильника, а на підставі якихось абстрактних, невідомо звідки взятих даних, щодо щомісячного обсягу споживання газу. Жодної пропозиції з боку відповідача-2 позивачеві не надходило, а така істотна умова договору як кількісний показник лічильника газу позивача, у якості моменту відліку межі зміни постачальника між сторонами не узгоджувалось. Наслідком означених порушень стало нарахування відповідачем-2 позивачеві необґрунтованих рахунків та отримання відповідачем-1 грошових коштів без достатніх правових підстав. Згідно статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Крім того, просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду. Вказує, що факт неузгодженості дій відповідачами при зміні постачальників газу позивачеві, внаслідок суб`єктивного сприйняття останнього, є для нього негативним та таким, що призвів до душевних хвилювань, погіршення стосунків з оточуючими (товаршці по службі, жінка, діти) і як наслідок - погіршення здоров`я позивача та зміни його звичного укладу життя. У зв`язку з порушенням своїх прав, як споживача, позивач змушений був відволікатися від служби та від спілкування з близькими, звертатись за консультацією до більш компетентних в цій справі колег та безпосередньо до суду, що також негативно позначилось як на майновому, так і на моральному стані позивача, безумовно - в частині його погіршення. Належну та справедливу компенсацію за спричинену обома відповідачами моральну шкоду він оцінює в 10 000 гр. на умові солідарного розподілу її між відповідачем-1 та відповідачем-2 в рівних частинах. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 вересня 2023 року відкрите провадження у справі, судовий розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене проведення підготовчого судового засідання. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2024 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 року, справу № 369/10709/23 передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_2 , згідно розпорядження № 1106 від 14.11.2025 року, у зв`язку із звільненням головуючого судді ОСОБА_3 з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області на підставі поданої заяви про відставку.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року справу прийнято до провадження судді, призначений судовий розгляд. 
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. 
Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. 
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» в судовому засіданні проти позову заперечувала, підтримала поданий відзив, згідно якого вказала, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «ГК «Нафтогаз України» було обрано постачальником «останньої надії» строком на три роки. Згідно з пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» — визначений КМУ постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі — НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (далі – Правила, Правила постачання) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі – Типовий договір), який є публічним, а його умови – однаковими для всіх споживачів. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Відповідно до п. 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 Про постачання природного газу побутовим споживачам (далі – Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору та базової річної пропозиції: з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Згідно з п. 1.1. Типового договору цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником. Відповідно до п. 1.2. Типового договору умови цього Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання, та є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідно до п. 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання природного газу Споживачу є наявність у Споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого Споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 (далі – Кодекс ГТС) з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу. Положеннями абзацу 11 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС визначено, що дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі. Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М). Так, з 01.05.2022 споживач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) з ЕІС-кодом 56XM18F39608702P, о/р № НОМЕР_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надавався оператором газорозподільної мережі (далі – Оператор ГРМ) через інформаційну платформу Оператора газотранспортної системи (далі – Оператора ГТС) по особовому рахунку № НОМЕР_1 (EIC – код 56XM18F39608702P), Позивачем здійснено споживання природного газу в об`ємі (обсязі) 1530,16 куб. м. на загальну суму 12 175,31 грн, при цьому заборгованість у розмірі 12 175,31 грн залишилась несплаченою Позивачем. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт Позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Ціна природного газу вільно встановлюється постачальниками на ринку природного газу та складається з ціни природного газу (без урахування вартості послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи) та вартості послуги з транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та з податку на додану вартість. Ознайомитись з цінами на природний газ для побутових споживачів можливо на офіційному сайті ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за посиланням https://gas.ua/gasprices-for-home відповідно до обраного Споживачем тарифного плану. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРМ), затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Крім того, відповідно до пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Оператор ГРМ має право формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача тільки поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу або в якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем. Отже, Постачальник проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, що визначені Оператором ГРМ на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. Крім того, автоматизований облік обсягів спожитого побутовим споживачем природного газу забезпечується не тільки Споживачем та Оператором ГРМ, а і Оператором ГТС. Саме на підставі таких даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) спожитого природного газу Споживачу і були виставлені рахунки. Іншої інформації щодо об`єму (обсягу) спожитого природного газу від Оператора ГРМ до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надходило. Станом на січень 2024 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 (EIC – код 56XM18F39608702P) обліковується заборгованість у сумі 12175,31 грн (дванадцять тисяч сто сімдесят п`ять гривень 31 копійка) за спожитий природний газ. Отже, Постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого Позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, - на підставі даних Оператора ГРМ, наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним до інформаційної платформи Оператора ГТС – Iplatforma. Відповідно постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Натомість, зі змісту викладених у позовній заяві доводів Позивачем не визначено наявність причинного зв`язку між діями Відповідача-2, що в подальшому зумовило завдання моральної шкоди Позивачу, а також не доведено обставин протиправності поведінки ТОВ «ГК «Нафтогаз України», з огляду на відсутність фактів порушеного права. 
Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в судовому засіданні надав такі пояснення. Проаналізувавши подану позовну заяву та відповідь на відзив Позивачем наголошується, що підставою для подання позову стали ті обставини, що на часовий момент зміни постачальників газу 01.05.2022 р. між обома відповідачами не відбулося належної звірки показників лічильника, а відповідно не було визначено конкретний кількісний показник – з яких саме даних газового лічильника Позивача Відповідач-1 припинив постачання природного газу, а Відповідач-2, в свою чергу, не визначив – з якого саме кількісного показника газового лічильника постачання ним газу Позивачеві почало здійснюватися. Таким чином жоден із відповідачів не може точно визначити – за який саме обсяг газу Позивач вже сплатив Відповідачеві-1, а за який фактично (згідно даних лічильника) спожитий обсяг газу у Позивача виникла фактична заборгованість саме перед Відповідачем-2, котрий межею відліку визначає часовий показник – 01.05.2022 р. З 01.11.2016 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі – Закон), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. 31.08.2023 року НКРЕКП, прийнято постанову № 1594 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Київоблгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України». Також, постановою НКРЕКП від 31.08.2023 року №1596 внесені змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ», за якими до території де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» додано територію Київської області, яка обслуговується Київською філією ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» (п.8 Додатку). Постанова набрала чинності 01.09.2023 року. Таким чином, з 01.09.2023 населенню Київської області послуги з розподілу природного газу надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, яка видана на підставі постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами від 31.08.2023 № 1596). Як попередньо було зазначено Відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву, відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора ГТС та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 (далі – Кодекс ГРМ). Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ: побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу ГРМ. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Таким чином, коригування об`ємів (обсягів) спожитого газу у минулих періодах не передбачено Кодексом ГРМ. Згідно з Кодексом ГРМ, Оператор ГРМ має право формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача тільки поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу або в якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем. З огляду на зазначене, Постачальники, вони ж Відповідачі, проводили нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу на підставі даних про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу Оператора ГРМ, який станом на 01.05.2022 виконував свої функції на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. При цьому, ТОВ «Газорозподільні мережі України» не є суб`єктом розпорядником даної інформації, оскільки, як попередньо було зазначено, послуги з розподілу природного газу надаються Товариством населенню Київської області з 01.09.2023 в особі Київської філії. 
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Судом встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 . 
Щодо вимог позивача про зобов`язання ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» здійснити звірку показників газового лічильника позивача, яка існувала на момент зміни постачальників газу, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», та зобов`язання ТОВ «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» здійснити перерахунок розміру сплати спожитий позивачем газ у відповідності до фактичних показників його газового лічильника суд вказує таке. 
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «ГК «Нафтогаз України» було обрано постачальником «останньої надії» строком на три роки. 
Згідно з пунктом 26 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» — визначений КМУ постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу. 
Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі — НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (далі – Правила, Правила постачання) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501 (далі – Типовий договір), який є публічним, а його умови – однаковими для всіх споживачів. 
Відповідно до п.1.гл.4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року, ч. 1 п.4.4. Типового договору постачання природнього газу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015 року, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природнього газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природнього газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору про розподіл природнього газу.
Згідно з розділом ІХ Кодексу газорозподільних систем - визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
Періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць. При цьому відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по побутовому споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу.
Прогноз добового відбору/споживання природного газу по побутовому споживачу визначається Оператором ГРМ виходячи із розрахункових (прогнозних) даних, що ґрунтуються на статистиці його фактичних добових (за їх наявності) та/або місячних обсягів споживання природного газу за попередні три роки, та враховує зміни температури навколишнього середовища, профілі споживання, дні тижня, сезон відпусток та інші параметри, що впливають на добовий відбір/споживання природного газу. Якщо лічильник газу по побутовому споживачу обладнаний в установленому порядку засобами дистанційної передачі даних, прогноз відбору/споживання природного газу, що надається Оператором ГРМ протягом газової доби, визначається Оператором ГРМ виходячи із фактичних даних, зчитаних з лічильника газу.
Обсяг природного газу, спожитий побутовим споживачем за попередню газову добу, визначається на рівні останнього оновленого прогнозу на цю добу, здійсненого Оператором ГРМ у попередній добі. При цьому такі дані корегуються Оператором ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС виходячи з даних про фактичне споживання природного газу споживачем за підсумками газового місяця. Якщо лічильник газу по побутовому споживачу обладнаний в установленому порядку засобами дистанційної передачі даних, обсяг природного газу, спожитий побутовим споживачем за попередню газову добу, визначається Оператором ГРМ виходячи із фактичних даних, зчитаних з лічильника газу.
Споживач зобов`язаний своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк письмово повідомляти Оператора ГРМ про всі зміни, що стосуються видів споживання газу, та/або опалювальної площі, та/або кількості осіб, зареєстрованих на його об`єкті.
У разі тимчасового не проживання зареєстрованих на об`єкті споживача осіб споживач (або уповноважена ним особа) має своєчасно, але не пізніше ніж у місячний строк повідомити про це Оператора ГРМ та надати документи, які підтверджують відсутність зареєстрованої особи. Якщо період відсутності зареєстрованої особи буде перевищувати шість місяців, споживач (або уповноважена ним особа) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду має надавати Оператору ГРМ оновлену письмову заяву з відповідними підтвердними документами.
Побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.
У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.
Так, пунктом 6 цієї глави передбачено, що побутовий споживач має право не частіше одного разу на три місяці звернутись до Оператора ГРМ із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу. Оператор ГРМ на письмове звернення побутового споживача, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання такого звернення, зобов`язаний провести з таким споживачем звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. За результатами звіряння підписується відповідний акт. У разі виявлення розбіжностей між даними акта звіряння та даними Оператора ГРМ по особовому рахунку такого споживача проводяться коригування відповідно до підписаного акта звіряння фактично використаних об`єктом споживача об`ємів природного газу. 
Позивач вказує, що до 1 травня 2022 р. постачальником природного газу було Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут». Однак, після винесення Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», його новим постачальником газу стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Через певні життєві обставини, а саме - службу в ЗСУ, він дізнався про зміну постачальника природного газу значно пізніше, внаслідок чого певний час, після винесення вказаної постанови КМУ, грошові кошти за фактично спожитий родиною газ, ним щомісячно перераховувалися відповідачеві-1. Зазначає, що відповідач-2 як із самого початку фактичного здійснення постачання газу, так і весь свій наступний період, здійснював та здійснює нарахування за спожитий газ без фактичної прив`язки до показників лічильника газу. Тобто, на момент зміни постачальників 01.05.2022 року між відповідачами не відбулося належної звірки показників лічильника, а відповідно не було визначено конкретний кількісний показник - з яких саме даних газового лічильника позивача відповідач 1 припинив постачання природнього газу, а відповідач-2 не визначив з якого саме кількісного показника газового лічильника постачання газу позивачеві почало здійснюватися. Такі обставини внесли безлад в нарахуваннях новим постачальникам, одночасно з цим - не зафіксували момент припинення постачання відповідачем-1. Більше того, відповідачем-2 рахунки за спожитий газ здійснюються в подальшому не на підставі даних лічильника, а на підставі якихось абстрактних, невідомо звідки взятих даних, щодо щомісячного обсягу споживання газу. Вказує, що наразі він сплачує за фактично спожитий газ, однак за попередній період вважає, що відповідачі мають провести звірку показників. 
З 01.11.2016 введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі – Закон), яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. 
У відповідності до п. 33 п. 1 ст. 1 Закону ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. У відповідності до пп. 35 п.1 ст. 1 Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. 
За приписами пп. 17 п. 1 ст. 1 Закону оператор газорозподільної системи це - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до п. 2 ст. 37 Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. 
Підпунктом 32 п.1 ст.1 Закону визначено, що Регулятор це - НАЦІОНАЛЬНА КОМІСІЯ, ЩО ЗДІЙСНЮЄ ДЕРЖАВНЕ РЕГУЛЮВАННЯ У СФЕРАХ ЕНЕРГЕТИКИ ТА КОМУНАЛЬНИХ ПОСЛУГ (надалі НКРЕКП). 
31.08.2023 року НКРЕКП, прийнято постанову № 1594 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Київоблгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України». Також, постановою НКРЕКП від 31.08.2023 року № 1596 внесені змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ», за якими до території де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» додано територію Київської області, яка обслуговується Київською філією ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ». Постанова набрала чинності 01.09.2023 року. 
Таким чином, з 01.09.2023 населенню Київської області послуги з розподілу природного газу надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, яка видана на підставі постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами від 31.08.2023 № 1596). 
Згідно з Кодексом ГРМ, Оператор ГРМ має право формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача тільки поточним місяцем, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу або в якому були своєчасно надані показники лічильника газу споживачем. З огляду на зазначене, відповідачі проводили нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу на підставі даних про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу Оператора ГРМ, який станом на 01.05.2022 виконував свої функції на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. При цьому, ТОВ «Газорозподільні мережі України» не є суб`єктом розпорядником даної інформації, оскільки, як попередньо було зазначено, послуги з розподілу природного газу надаються Товариством населенню Київської області з 01.09.2023 в особі Київської філії. 
Відтак, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про зобов`язання ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» здійснити звірку показників газового лічильника позивача, яка існувала на момент зміни постачальників газу, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», та зобов`язання ТОВ «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» здійснити перерахунок розміру сплати спожитий позивачем газ у відповідності до фактичних показників його газового лічильника, оскільки відповідачі здійснювали нарахування вартості спожитого позивачем природного газу на підставі даних про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого позивачем природного газу Оператора ГРМ, а тому позивач не позбавлений права звернутися до Оператора ГРМ - ТОВ «Газорозподільні мережі України» з метою здійснити звірку показників газового лічильника позивача, яка існувала на момент зміни постачальників газу. 
Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» грошових коштів в розмірі 6120 гр., які були ним отримані без достатньої правової підстави у якості відшкодування збитків, завданих позивачеві при зміні постачальників газу позивача, що відбулася відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від Об березня 2022 р. за №222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», суд вказує таке. 
Позивач зазначає, що до 1 травня 2022 р. постачальником природного газу було Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут». Однак, після винесення Постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 р. за № 222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», його новим постачальником газу стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Через певні життєві обставини, а саме - службу в ЗСУ, він дізнався про зміну постачальника природного газу значно пізніше, внаслідок чого певний час грошові кошти за фактично спожитий родиною газ, ним щомісячно перераховувалися відповідачеві-1. Внаслідок того, що він продовжував сплачувати кошти за спожитий газ після 01.05.2022 р. відповідачеві-1, в той час як фактичним постачальником газу вже був відповідач 2, то склалася ситуація, що перед останнім у нього виникли борги, в той час як відповідач-1 отримував грошові кошти, як неналежний отримувач.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 25.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року призваний за мобілізацією у лави Збройних Сил України (наказ командира в/ч НОМЕР_2 . 
Наказом командира в/ч НОМЕР_3 від 20.04.2023 року звільнений у відставку за станом здоров`я. 
Суду позивачем надані квитанції, відповідно до яких позивач на рахунок ТОВ «Київоблгаз Збут» 19.05.2022 року сплатив за газопостачання 1 599 гр. 80 коп., 05.09.2022 року – 1071 гр. 87 коп., 02.11.2022 року – 1335 гр. 83 коп., 19.12.2022 року – 1 337 гр., 04.01.2023 року – 775 гр. 50 коп., а всього на загальну суму – 6 120 гр. 
Позивач в судовому засіданні вказав, що в червні 2024 року погасив борг перед відповідачем -2 та сплатив 13 329 гр. 06 коп., хоча і не погоджувався з цією сумою, адже в цю суму входили грошові кошти, які він сплатив відповідачеві-1 в розмірі 6 120 гр. без достатньої правової підстави, тому наразі просить стягнути вказану суму з відповідача 1 на підставі ст. 1212 ЦК України. 
Звертаючись до суду із позовом, позивач вважав, що відповідач 1 без достатньої правової підстави утримує грошові кошти, передані йому як оплата за спожитий газ, хоча з 01 травня 2022 року постачальником газу став відповідач 2. 
Відповідно до п. 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 № 198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за № 637/37973 Про постачання природного газу побутовим споживачам (далі – Наказ від 08.06.2022 № 198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 № 87 «Про введення Кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року № 687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за № 1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року № 4521/16/7-22, було наказано ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору та базової річної пропозиції: з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. 
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 201/9127/21 (провадження № 14-33цс24) щодо інституту кондикції сформулювала наступні правові висновки: кондикційні зобов`язання виникають тоді, коли дії особи або події призводять до неправового результату у виді юридично безпідставного майнового блага, що перейшло до набувача. Конструкція частини першої статті 1212 ЦК України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується прямо на законі, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.
Таким чином, для застосування статті 1212 ЦК України необхідною умовою є доведення того факту, що набуття майна відбулося без будь-якої правової підстави або підстава, яка існувала, згодом відпала. Наявність між сторонами договірних правовідносин виключає кваліфікацію набутого за ними майна як безпідставного.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. 
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові Великої Палати від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17 (провадження12-125гс18).
Позивач сплатив на користь ТОВ «Київоблгаз Збут» суму за спожитий газ, однак станом на момент оплати постачальником газу було Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України».
Вказані обставини не були відомі позивачу в зв`язку з його призовом до лав Збройних Сил України. 
Відтак, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 та стягує з ТОВ «Київоблгаз Збут» на його користь безпідставно набуті кошти у розмірі 6 120 гр. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд вказує таке. 
Позивач вказує, що факт неузгодженості дій відповідачами при зміні постачальників газу позивачеві, внаслідок суб`єктивного сприйняття останнього, є для нього негативним та таким, що призвів до душевних хвилювань, погіршення стосунків з оточуючими і як наслідок - погіршення здоров`я позивача та зміни його звичного укладу життя. У зв`язку з порушенням своїх прав, як споживача, позивач змушений був відволікатися від служби та від спілкування з близькими, звертатись за консультацією до більш компетентних в цій справі колег та безпосередньо до суду, що також негативно позначилось як на майновому, так і на моральному стані позивача, безумовно - в частині його погіршення. Належну та справедливу компенсацію за спричинену обома відповідачами моральну шкоду він оцінює в 10 000 гр. на умові солідарного розподілу її між відповідачем-1 та відповідачем-2 в рівних частинах. 
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як роз`яснено у п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Відповідно до ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне.
Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи; гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту.
Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації.
Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом.
У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Натомість суд вказує, що позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди відповідачами, а також доказів того, що їх діяння були протиправними. Виходячи з приписів статей 23, 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.
Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Судом в цьому спорі було відмовлено позивачу в задоволенні вимог до відповідача 2, а кошти в розмірі 6 120 гр. позивач перерахував відповідачу 1 самостійно, а відтак суд не вбачає підстав наявності вини відповідачів. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Суд вважає, що позивач, у порушення ст. 12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій відповідача, наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Сам факт перерахування коштів відповідачу 2 не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
Позивачем не доведено належними та допустимим доказами наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення моральної шкоди в зазначеному розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем факти не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів і заподіяною шкодою, а також того, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, за недоведеністю.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В наведеній нормі відсутня вимога про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України в редакції 2004 року).
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (п.п. 41 - 46) дійшла висновку про те, що оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат й вона не оплачувала судовим збором позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу, в цій частині судові витрати на відповідача не покладаються.
Позивач не сплачував судовий збір за подання цього позову на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». 
Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача 1 на користь держави судового збору. 
На підставі наведеного та керуючись ст. 15, 1212 ЦК України, Законом України «Про ринок природного газу», ст. 12, 13, 19, 76, 81, 141, 263, 265, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 6 120 гр. 
В іншій частині позову – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -        Лапченко О.М. 

06.03.2026

6