ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/11817/20
адміністративне провадження № К/990/39289/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного адміністративного суду: 
Головуючої судді - Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
за участю: 
секретаря судового засідання Бугаєнко Н.В.,
представника відповідача Никитенка Є.В.,
представника третьої особи Іорданова К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року (суддя: Боженко Н.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року (судді: Чередниченко В.Є., Іванов С.М., Шальєва В.А.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ратибор-Інвест» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ратибор-Інвест» (далі - ТОВ «Ратибор-Інвест», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), де третя особа Дніпровська міська рада, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 №0003690504.
Справа неодноразово переглядалась судами різних інстанцій.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року позов було задоволено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 19 червня 2025 року постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції у даній справі Верховний Суд вказав на необхідність дослідження судом під час нового апеляційного перегляду цієї справи питання правомірності дій та формування ГУ Держкомзему у Дніпропетровській області показників Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, на підставі яких податковим органом донараховано спірне податкове зобов`язання, а також дослідження та аналізу питання правомірності застосування контролюючим органом обраних ставок земельного податку, з урахуванням оцінки рішень Дніпровської міської ради № 7/11 від 13.07.2016 року, №12/18 від 15.02.2017 року, № 13/27 від 06.12.2017 року щодо визначення ставок земельного податку за період з 01.01.2017 року по 31.10.2019 року за відповідними категоріями та цільовим призначенням земельних ділянок.
За наслідками нового судового розгляду справи Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 31 липня 2025 року залишив рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2023 року без змін.
Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ГУ ДПС у Дніпропетровській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати прийняті судами рішення й ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
У розрізі заявленої підстави касаційного оскарження контролюючий орган звертає увагу на застосування судами попередніх інстанції норми права без урахування висновків, висловлених Верховним Судом у справах за подібних правовідносин, а саме: у постанові від 18.01.2021 року у справі №540/2244/19 щодо правомірності зазначення у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі певних приміток; у постанові від 20.01.2021 року у справі №640/9862/20 та у постанові від 21.11.2023 року у справі №160/9289/20 щодо порядку застосування коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, а також щодо можливості зазначення у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок інших дат, в тому числі стосовно визначення нормативної грошової оцінки станом на будь-яку іншу дату; у постанові від 27.01.2020 року у справі №804/886/18 в частині висновку про те, що землекористувач несе певний тягар негативних для себе наслідків у разі, якщо відомості Державного земельного кадастру не приведені у відповідність вимогам чинного законодавства з його вини.
У світлі наведених вище постанов Верховного Суду та мотивів оскаржуваних судових рішень скаржник вказує на те, що позивач здійснив внесення відповідної інформації до Державного земельного кадастру про земельну ділянку лише у 2020 році. У зв`язку з цим скаржник категорично не погоджується з позицією судів попередніх інстанцій про те, що платник податку не має впливу на визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Окрім того, звертає увагу суду на те, що податковим органом розрахунок сум грошового зобов`язання здійснено на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку отримано у встановленому порядку від органу державного земельного кадастру, тобто отриманий та використаний податковим органом під час перевірки витяг з технічної документації є належним та допустимим доказом в розумінні КАС України.
Від Товариства надійшов відзив на касаційну скаргу контролюючого органу, в якому позивач, поділяючи висновки судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити їх без змін. У своїх доводах позивач зазначає, що наведені відповідачем постанови Верховного Суду ухвалені за інших фактичних обставин, установлених судами в тій чи іншій справі.
Своєю чергою, Дніпровська міська рада у своєму відзиві підтримала касаційну скаргу ГУ ДПС у Дніпропетровській області, просила її задовольнити. 
У судовому засіданні представник позивача просив залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення як безпідставну.
Представник Дніпровської міської ради підтримав вимоги та обґрунтування касаційної скарги відповідача, просив її задовольнити.
Представник відповідача, попередньо заявивши про бажання брати про участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з технічних причин не зміг взяти участь у судовому засіданні.
Враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, несе учасник справи, який подав відповідну заяву, колегія суддів визнала за можливе розглянути адміністративну справу за наявного складу осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Ратибор-Інвест» згідно з КВЕД є «Організація будівництва будівель».
Рішенням Дніпропетровської міської ради від 21.05.2008 №200/32 розділено земельну ділянку по вул. Сімферопольській, 3 (кадастровий номер 1210100000:03:263:0086), яка знаходиться у власності позивача відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 26.12.2007 серії ЯК №147942, номер державної реєстрації 020710400042, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на земельні ділянки:
1 - 0,0558 га (кадастровий номер 1210100000:03:263:0088 (далі - земельна ділянка №0088));
2 - 0,1892 га (кадастровий номер 1210100000:03:263:0089 (далі - земельна ділянка №0089)).
Змінено цільове призначення цих земельних ділянок, визначивши його:
- для земельної ділянки №0088 - проектування, будівництво та обслуговування житлового будинку (ІІІ черга), код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.9 (житлові кооперативи);
- для земельної ділянки № 0089 - проектування, будівництво та обслуговування житлового будинку з автопаркінгом (IV черга), код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.13.2 (житлова забудова і комерційне використання).
Віднесено ці земельні ділянки за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».
Позивачем подано податкові декларації з плати за землю:
1) за 2017 рік - від 19.02.2017 року, згідно з якою річна сума земельного податку за земельну ділянку №0089 складає 3101,34 грн, за земельну ділянку №0088 - 914,67 грн (всього 4016,01 грн);
2) за 2018 рік - від 19.02.2018 року, згідно з якою річна сума земельного податку за земельну ділянку №0089 складає 3101,34 грн, за земельну ділянку №0088 - 914,67 грн (всього 4016,01 грн);
2) за 2019 рік - від 20.02.2019 року, згідно з якою річна сума земельного податку за земельну ділянку №0089 складає 22485,57 грн, за земельну ділянку №0088 - 7044,76 грн (всього 29530,33 грн).
Також в матеріалах справи наявні:
- витяги про земельну ділянку №0089: від 29.05.2019 року №2405-4057, за яким коефіцієнт кф: 3.00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 15 506 679,92 грн; від 02.07.2019 року №0107-4357 «станом на 2017 рік», за яким коефіцієнт кф: 2.00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 10 337 786,61 грн; від 11.09.2019 року №1009-5715 «за 2018 рік, станом на 01.07.2018 рік», за яким коефіцієнт Кф:2,00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 10 337 786,61 грн; від 20.09.2019 року №0107-4358 «за 2018 рік, станом на 01.01.2019 рік», за яким коефіцієнт кф: 3.00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 15 506 679,92 грн;
- витяги про земельну ділянку №0088: від 29.05.2019 року №2405-4058, за яким коефіцієнт кф: 3.00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 4 573 323,15 грн; від 01.07.2019 року №0107-4355 «станом на 2017 рік», за яким коефіцієнт кф:2,00,нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 3 048 882,10 грн; від 11.09.2019 року №1009-5712 «за 2018 рік, станом на 01.07.2018 рік», за яким коефіцієнт Кф:2,00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 3 048 882,10 грн; від 20.09.2019 року №0107-4356 «за 2018 рік, станом на 01.01.2019 рік», за яким коефіцієнт Кф:3,00, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: 4 573 323,15 грн;
- рішення Дніпропетровської міської ради «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» від 15.07.2015 року №4/65;
- рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 13.07.2016 року №7/11;
- рішення Дніпропетровської міської ради «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» від 06.12.2017 року №13/27;
- рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2010 №5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» від 15.02.2017 року №12/18;
- рішення Дніпропетровської міської ради «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 №13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» від 21.02.2018 року №8/30.
У період з 27.12.2019 по 08.01.2020 року на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13.12.2019 року №1636-п контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Ратибор-Інвест» з питань повноти нарахування плати за землю (орендна плата та/або земельний податок) за земельні ділянки, що перебувають в користуванні позивача на підставі державного акту від 11.07.2008 року №ЯД941493 площею 0,0558 га (кадастровий номер №1210100000:03:263:0088) та державного акту від 11.07.2008 року №ЯД941494 загальною площею 0,1892 га (кадастровий номер №1210100000:03:263:0089) за період з 01.01.2017 року по 31.10.2019 року №1225/04-36-05-04/34059895, за результатами якої складено Акт від 14.01.2020 №1225/04-36-05-04/3405995.
Перевіркою встановлено порушення позивачем: п.п.16.1.4. п.16.1. ст.16, пп.271.1.1. п.271.1. ст.271, абз.1 п.284.1. ст.284, п.286.1., п.286.2. ст.286, п.289.1. ст.289 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого встановлено заниження суми земельного податку за земельні ділянки площею 0,0558 га (кадастровий номер 1210100000:03:263:0088) та площею 0,1892 га (кадастровий номер 1210100000:03:263:0089), які знаходяться на території Соборного району м.Дніпра за період з 01.01.2017 року по 31.10.2019 року на загальну суму 875 703,65 грн.
10 лютого 2020 року за результатами такої перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0003690504, яким збільшено позивачу суму грошового зобов`язання за платежем «Земельний податок з юридичних осіб» на 1 094 629,56 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням - 875 703,65 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 218 925,91 грн. 
Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що прийняте всупереч нормам податкового законодавства, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач внаслідок визначення та використання під час прийняття оскаржуваного рішення нових коефіцієнтів та збільшеної у односторонньому порядку бази оподаткування плати за землю (в першу чергу - коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивача), фактично змінив вартісну характеристику бази оподаткування з 01 січня 2017 року, порушивши принцип стабільності податкового законодавства та збільшивши покладений на позивача податковий тягар, що свідчить про незаконність оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення. Пославшись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.07.2023 року по справі №160/1790/20, суд зазначив, що відповідач діяв необґрунтовано, сформувавши витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на періоди часу, що вже минули, оскільки такого правозастосування законодавством не передбачено, а відповідний підхід позбавляє платника податку правової визначеності під час обчислення розміру плати за землю. 
Суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку, вказавши, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому, саме позивач, як землекористувач, мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КЦВПЗ 2010. 
Крім того, під час першого апеляційного перегляду справи суд звернув увагу на те, що правомірність дій та формування ГУ Держкомзему у Дніпропетровській області показників Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, на підставі яких податковим органом донараховано податкове зобов`язання, оспорювалася позивачем в судовому порядку у справі №160/15751/20, проте рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.
Направляючи справу на новий апеляційний перегляд Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду (КАС ВС) висунув до суду апеляційної інстанції низку конкретних вимог щодо дослідження обставин справи, а саме:
- встановити та перевірити правомірність використання податковим органом витягів з ДЗК від 2019 року при розрахунках за минулі періоди (2017- 2018 роки), з урахуванням того, що рішення у справі №160/15751/20 не є преюдиційними у питанні доведення правомірності використання контролюючим органом Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 20.09.2019 року;
- дослідити правомірність застосування контролюючим органом ставок земельного податку, з огляду на те, що під час попереднього розгляду апеляційний суд зосередився виключно на коефіцієнті функціонального використання (Кф) і взагалі не дослідив питання законності обраних податковим органом ставок податку;
- оцінити рішення Дніпровської міської ради від 13.07.2016 року № 7/11, від 15.02.2017 року №12/18 та від 06.12.2017 року №13/27, якими встановлювалися ставки земельного податку за спірний період, щодо визначення ставок земельного податку за період з 01.01.2017 року по 31.10.2019 року за відповідними категоріями та цільовим призначенням земельних ділянок;
- перевірити твердження позивача про те, що податковий орган застосував ставку 3% замість передбаченої рішенням Дніпровської міської ради від 21.02.2018 року №8/30 ставки у розмірі 1% для земель громадської забудови.
Резюмуючи наведене вище, Верховний Суд наголосив на необхідності проведення комплексного аналізу як коефіцієнтів (Кф), так і податкових ставок земельного податку, які підлягали застосуванню сторонами у спірний період, оскільки невстановлення таких обставин унеможливило перевірку правильності нарахування податкового зобов`язання в цілому.
Проте за результатами нового апеляційного перегляду справи Третій апеляційний адміністративний суд лише формально перелічив вказівки Касаційного адміністративного суду, не виконавши їх.
Так, зокрема, попри посилання на окремі рішення Дніпровської міської ради суд апеляційної інстанції не проаналізував ні розрахунок, який було використано контролюючим органом при донарахуванні ТОВ «Ратибор-Інвест» земельного податку за спірними періодами, ні розрахунок, яким керувався позивач при визначенні бази, коефіцієнтів та ставок земельного податку за 2017-2019 роки. 
Відтак, висновки апеляційного суду про правильність застосування позивачем ставок земельного податку на підставі Рішень Дніпровської міської ради від 13.07.2016 року № 7/11, від 15.02.2017 року № 12/18 та від 06.12.2017 року № 13/27 є фактично їх констатацією. Жодного мотивування, яке б логічно передувало таким висновкам, або містило б змістовний аналіз алгоритму обчислень, оскаржувана постанова апеляційного суду не містить. Суд обмежився лише формальним посиланням на акти місцевої ради, проте не дослідив детальний розрахунок, наданий контролюючим органом, та не вказав, які саме норми чи положення закону чи зазначених рішень міськради спростовують позицію ДПС щодо застосування конкретних ставок. 
Крім того, поза увагою суду залишився і той факт, що в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок самого позивача, що робить висновок про правильність застосування обраних ним ставок таким, що не ґрунтується на всебічному дослідженні доказів та суперечить вимогам статті 242 КАС України щодо обґрунтованості судового рішення.
До того ж, , погоджуючись із невизначеними розрахунками позивача суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки тому факту, що 28.06.2024 року, після звернення до суду з цим позовом, позивач з власної ініціативи здійснив доплату земельного податку в розмірі 16 754,05 грн на підставі платіжної інструкції №49 (т.3 а.с. 151). Така доплата була проведена на виконання висновків судово-економічної експертизи №38-20 від 16.11.2020 року, яка встановила заниження податкового зобов`язання у порівнянні з задекларованими позивачем сумами земельного податку (т.1 а.с.а.с. 130-163), а самих висновків суд не визнав належними та допустимими доказами у справі.
Неврахування цих обставин судом апеляційної інстанції унеможливило належну перевірку правильності обрахунку такого податку, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, та свідчить про поверхневий підхід до виконання відповідної вказівки Верховного Суду щодо проведення комплексного аналізу розрахунків податкових ставок земельного податку, які підлягали застосуванню сторонами у спірний період. За таких умов правильність обрахунку сторонами спірної суми земельного податку залишилася нез`ясованою судом.
Більш того, наявність у матеріалах справи доказів про сплату позивачем частини податку під час судового розгляду створює ситуацію правової невизначеності щодо остаточного розміру спірного зобов`язання на час розгляду спору. Суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи покриває ця доплата встановлені перевіркою порушення і як вона корелюється з рішеннями Дніпровської міської ради про ставки податку. Без аналізу взаємозв`язку наведених вище обставин висновок суду апеляційної інстанції про повну протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є передчасним та необґрунтованим.
Окремо суд касаційної інстанції наголошує на тому, що, скасовуючи попереднє судове рішення у цій справі та направляючи її на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд вказав на необхідність встановлення та доведення правомірності використання контролюючим органом Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 20.09.2019 року під час розгляду саме цієї справи, мотивуючи це тим, що рішення у справі №160/15751/20 не мають преюдиційного значення у питанні законності використання таких витягів, а тому таке підлягає самостійному дослідженню судом апеляційної інстанції, з відображенням відповідних висновків у судовому рішенні.
Проте, як вбачається з оскаржуваної постанови Третього апеляційного адміністративного суду, суд апеляційної інстанції обмежився лише технічним відтворенням змісту вказівок Верховного Суду, не проаналізувавши при цьому законодавчі підстави для формування таких витягів та не дослідивши того, чи мав податковий орган інше легітимне джерело інформації для обчислення земельного податку.
Наведене вище у сукупності свідчить про поверхневий підхід суду апеляційної інстанції до встановлення дійсних обставин справи, оскільки суд апеляційної інстанції фактично ухилився від виконання процесуального обов`язку щодо встановлення обставин справи та лише формально виконав вказівки касаційного суду, не вчинивши реальних дій для всебічного та об`єктивного з`ясування обставин.
Так, обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Статтею 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Невиконання судом апеляційної інстанції вказівок Верховного Суду щодо всебічного та об`єктивного з`ясування обставин унеможливило встановлення фактичних обставин цієї справи.
Відтак, враховуючи, що судом апеляційної інстанції на порушення статей 9, 242 КАС України не повною мірою з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів КАС ВС враховує значну тривалість розгляду даної справи в судах трьох інстанцій і усвідомлює, який несприятливий вплив це чинить на сторін у справі та авторитет правосуддя в цілому, однак, з огляду на приписи статті 353 КАС України, позбавлена іншої процесуальної можливості, окрім як направити справу на повторний новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.
Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус 

Н.Є. Блажівська