Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2026 р. справа №520/29588/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 НОМЕР_7 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправним та скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_5 (( НОМЕР_7 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати повністю наказ НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) № 1294-АГ від 31.10.2025 року «Про відшкодування збитків, нанесених державі», яким наказано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , суму завданої шкоди у розмірі 2 292 671 (два мільйони двісті дев`яносто дві тисячі шістсот сімдесят одна) гривня 05 копійок.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказ НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 1294-АГ від 31.10.2025 року «Про відшкодування збитків, нанесених державі» про стягнення з ОСОБА_1 , суму завданої шкоди у розмірі 2 292 671,05 грн є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.
Від військової частини № НОМЕР_5 надійшли пояснення у справі, в яких зазначено, що висновок службового розслідування №02.2/28290/25Вн-ДСК від 09.08.2025 є законним та обґрунтованим, підтверджує наявність порушень з боку позивача та завдання матеріальної шкоди державі, а наказ №1294-АГ від 31.10.2025 виданий на його підставі. Представник зазначає, що правова позиція позивача є суперечливою, оскільки він посилається на зазначений висновок, не оскаржуючи його належним чином, у зв`язку з чим підстави для скасування спірного наказу відсутні.
З урахуванням вищенаведеного, НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_3 ) обґрунтовує свою позицію тим, що наказ №1294-АГ від 31.10.2025 року є правомірним та виданий у межах і спосіб, визначених законом, на підставі висновку службового розслідування №02.2/28290/25Вн-ДСК від 09.08.2025 року. Доводи позивача щодо відсутності притягнення до матеріальної чи дисциплінарної відповідальності є безпідставними, оскільки матеріальна відповідальність є самостійним видом юридичної відповідальності та не потребує обов`язкового застосування дисциплінарної. Крім того, відповідач діяв відповідно до вимог Закону України №160-ІХ, отримавши матеріали розслідування та у встановлений строк прийнявши рішення. Підстав ставити під сумнів законність службового розслідування або оскаржуваного наказу не вбачається, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У відповіді на відзив позивач зазначає, що доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують заявлених позовних вимог. Зокрема, наказ №1294-АГ від 31.10.2025 року не відповідає вимогам закону, оскільки не містить належного формулювання про притягнення до матеріальної відповідальності, що прямо передбачено ч.3 ст.11 Закону №160-ІХ. Крім того, відповідач не довів наявність усіх обов`язкових елементів матеріальної відповідальності, а саме вини позивача, протиправної поведінки та причинного зв`язку між діями позивача і завданою шкодою. Також службове розслідування проведено з істотними порушеннями вимог Порядку №815, зокрема без належного залучення позивача, без отримання від нього пояснень або належного оформлення відмови від їх надання, а також без всебічного дослідження обставин справи. Відповідач не надав належних доказів виклику позивача чи спростування його доводів. Таким чином, спірний наказ ґрунтується на неналежному та незаконному службовому розслідуванні, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.
Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що твердження про нібито визнання відповідачем незаконності формулювання наказу №1294-АГ від 31.10.2025 року не відповідає дійсності, оскільки відповідач лише зазначав, що чинним законодавством не встановлено чіткої форми такого наказу, а його зміст відповідає суті рішення про притягнення до матеріальної відповідальності. Крім того, позивачем безпідставно заперечується наявність підстав для притягнення до матеріальної відповідальності, оскільки всі необхідні умови (наявність шкоди, протиправна поведінка, причинний зв`язок та вина) встановлені висновком службового розслідування від 09.08.2025 №02.2/28290/25Вн-ДСК, який є належним та допустимим доказом у справі. Посилання позивача на порушення процедури отримання пояснень також є необґрунтованими, оскільки відповідач не проводив службового розслідування, а діяв на підставі вже наданих матеріалів іншого органу, при цьому жодних рапортів чи пояснень від позивача до військової частини НОМЕР_3 не надходило. 
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечив проти викладеної у відзиві позиції відповідача та просив суд задовольнити позов.
Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ), що підтверджується довідкою від 29.09.2025 №1542.
Позивач проходив військову службу в НОМЕР_7 прикордонному загоні (військовій частині НОМЕР_5 ).
Відповідно до довідки віл 30.08.2025 №08/5225 позивач проходив військову служуб в НОМЕР_9 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_10 ) з 18 травня 2025 року. 
У період з 17.03.2025 по 21.03.2025 року на виконання розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.03.2025 (гриф) 02.5-592-Е «Про вжиття заходів», згідно наказу НОМЕР_7 прикордонного загону від 17.03.2025 № 1106-АГ комісією офіцерів НОМЕР_7 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_5 ) здійснено перевірку правильності нарахування та виплати додаткової винагороди військовослужбовцям прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_7 прикордонного загону протягом 2025 року, відповідно до «Особливостей виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям ДПСУ», які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №726 (зі змінами внесеними наказами Міністерства внутрішніх справ України від 08.11.2023 №904, від 22.12.2023 №1062), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.09.23 №1543/40599 (зі змінами).
Так, в ході перевірки відповідно до доповідної записки від 24.03.2025 року №04.2/16927/25-Вн, виявлено ряд можливих фактів щодо неправомірного нарахування коштів деяким військовослужбовцям додаткової премії із розрахунку 70 000 тисяч гривень на місяць, пропорційно часу участі в оборонних заходах.
На підставі вище викладеного, відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування в Державній прикордонній службі України, затвердженого Наказом МВС №815, у військовій частині НОМЕР_5 було призначено службове розслідування за фактом можливого неправомірного нарахування деяким військовослужбовцям прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_7 прикордонного загону (далі – приккшр) додаткової премії із розрахунку 70 000 тисяч гривень на місяць, пропорційно часу участі в оборонних заходах
Під час службового розслідування з метою встановлення або спростування фактів неправомірного нарахування та виплати окремій категорії військовослужбовців з числа управління та підрозділів прикордонної комендатури швидкого реагування одноразової винагороди в розмірі 70 000 грн було проаналізовано ряд керівних, нормативно – правових, службово - бойових (графічних) документів та відібрано пояснення у відповідних начальників та керівників як управління приккшр так і її структурних підрозділів.
Наказом НОМЕР_7 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) № 4241-АГ від 14.08.2025 «Про підсумки службового розслідування» продубльовано п.1 та п.2 висновку № 02.2/28290/25Вн-ДСК від 09.08.2025, а у п.3-п.24 зазначено наступне (наказано):
- за порушення вимог статей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, положень посадової інструкції в частині неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень, здійснення контролю за підлеглим особовим складом, статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», пункту 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року, статті 1.2.3 Бойового статуту механізованих і танкових військ Збройних Сил України, затвердженого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 № 605 та у відповідності до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – за змістом):
«п.4 ….що призвело до надмірного нарахування та виплати 24 військовослужбовцям приккшр додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн., чим завдав шкоду державі на загальну суму 2 292 671 (два мільйони двісті дев`яносто дві тисячі шістсот сімдесят одна) гривня 05 копійок, враховуючи відсутність повноважень начальника НОМЕР_7 прикордонного загону щодо притягнення до відповідальності начальника розвідувальної прикордонної застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону підполковника ОСОБА_2 (який, станом на лютий 2025 року, проходив службу на посаді першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування - начальника штабу НОМЕР_7 прикордонного загону), відповідно до ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність» та Розділу IV наказу МВС України № 815 від 08.11.2021, матеріали службового розслідування направити для розгляду начальнику НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону…».
Згідно з наказом НОМЕР_7 прикордонного загону №4241-АГ «Про підсумки службового розслідування» від 14.08.2025 року відповідно до статті 11 Закону №160-IX та Розділу IV наказу МВС України № 815 від 08.11.2021 року, матеріали службового розслідування було направлено на розгляд начальнику НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що підтверджується листом №02.2/6388/25 – Вих від 14.08.2025 року.
В подальшому НОМЕР_7 прикордонний загін направив , матеріали службового розслідування було направлено на розгляд начальнику НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що підтверджується листом №02/8303/25 Вих-ДСК від 16.10.2025.
Наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону № 1294-АГ від 31.10.2025 року «Про відшкодування збитків, нанесених державі» наказано стягувати з ОСОБА_1 шкоду, завдану державі у розмірі 2 292 671,05 грн. в розмірі 20 відсотків щомісячного грошового забезпечення, без навіть притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності та до дисциплінарної відповідальності.
Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до статті 2 Закону України № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).
Як встановлено приписами статей 5, 6, 8 Загальних положень Статуту, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.
У статтях 11, 16 Статуту зазначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Як вбачається із статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожною військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Згідно абзацу 4 пункту 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзацу 2 пункту 9 Положення про регіональне управління Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.10.2003 №173, начальник регіонального управління користується дисциплінарними правами командувача військ оперативного командування Збройних Сил України.
Згідно з приписами статті 62 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на прапорщиків (мічманів) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження старших прапорщиків (старших мічманів) у військовому званні на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання прапорщик (мічман), старший прапорщик (старший мічман) із звільненням з військової служби у запас.
Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон України №160-IX).
Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 1 Закону України №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано (п.5 ч.1 ст.1 Закону №160-ІХ).
Згідно приписів частини першої, другої статті 3 Закону України №160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох зазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.
При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який у свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 25.03.2020 у справі №814/2281/16, від 25.06.2020 у справі №825/2405/18, від 11.06.2020 у справі №1540/4486/18, від 25.03.2020 у справі №825/1000/18, від 13.11.2019 у справі №620/302/19, від 12.12.2018 №813/2751/17.
Згідно із частиною першою статті 6 Закону України №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до статті 7 Закону України №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону України №160-ІХ.
Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Правовий аналіз наведених норм свідчить, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок № 608).
Згідно абзацу четвертого 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції", а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з пунктами 3,4 цього ж розділу Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.
У відповідності до підпунктів 1, 2 розділу IV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.
У відповідності до пункту 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
У ході судового розгляду судом встановлено, що Наказом НОМЕР_7 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військової частини НОМЕР_5 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) № 4241-АГ від 14.08.2025 «Про підсумки службового розслідування» продубльовано п.1 та п.2 висновку № 02.2/28290/25Вн-ДСК від 09.08.2025, а у п.3-п.24 зазначено наступне (наказано):
- за порушення вимог статей 11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, положень посадової інструкції в частині неухильного виконання вимог законодавства, наказів і розпоряджень, здійснення контролю за підлеглим особовим складом, статті 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», пункту 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року, статті 1.2.3 Бойового статуту механізованих і танкових військ Збройних Сил України, затвердженого наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 30.12.2016 № 605 та у відповідності до статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – за змістом):
«п.4 ….що призвело до надмірного нарахування та виплати 24 військовослужбовцям приккшр додаткової винагороди у розмірі 70 000 грн., чим завдав шкоду державі на загальну суму 2 292 671 (два мільйони двісті дев`яносто дві тисячі шістсот сімдесят одна) гривня 05 копійок, враховуючи відсутність повноважень начальника НОМЕР_7 прикордонного загону щодо притягнення до відповідальності начальника розвідувальної прикордонної застави третьої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону підполковника ОСОБА_2 (який, станом на лютий 2025 року, проходив службу на посаді першого заступника коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування - начальника штабу НОМЕР_7 прикордонного загону), відповідно до ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність» та Розділу IV наказу МВС України № 815 від 08.11.2021, матеріали службового розслідування направити для розгляду начальнику НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону…».
Згідно з наказом НОМЕР_7 прикордонного загону №4241-АГ «Про підсумки службового розслідування» від 14.08.2025 року відповідно до статті 11 Закону №160-IX та Розділу IV наказу МВС України № 815 від 08.11.2021 року, матеріали службового розслідування було направлено на розгляд начальнику НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону для вирішення питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що підтверджується листом НОМЕР_7 прикордонного загону №02.2/6388/25 – Вих від 14.08.2025 року.
Пункт 2 статті 11 Закону №160-IX передбачає, що якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. 
Разом із тим, у подальшому зазначені матеріали були направлені до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (лист від 16.10.2025 №02/8303/25 Вих-ДСК), де на момент їх розгляду позивач проходив військову службу. 
Суд зазначає, що такі дії узгоджуються з положеннями пункту 2 статті 11 Закону України №160-ІХ, відповідно до яких у разі неприйняття рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності до її переведення до іншого місця служби матеріали службового розслідування підлягають направленню до нового місця служби для вирішення відповідного питання. 
Отже, направлення матеріалів службового розслідування спочатку до НОМЕР_9 мобільного прикордонного загону, а в подальшому до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, не свідчить про порушення процедури, а навпаки підтверджує дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності з урахуванням зміни місця його служби.
Щодо доводів позивача про неправильне формулювання наказу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону № 1294-АГ, яким позивача притягнуто до матеріальної відповідальності.
Відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Наказ начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, яким визначено порядок стягнення коштів з винної особи, фактично являє собою наказ про притягнення до матеріальної відповідальності оскільки Законом не визначено чіткої форми та змісту відповідного наказу, а лише зазначено, що командиром військової частини в розпорядженні якої знаходиться військовослужбовець, якого службовим розслідуванням визнано винним у завданні збитків державі приймається відповідне правове рішення. Зміст даного наказу прямо вказує на суть рішення про притягнення до матеріальної відповідальності із посиланням у тексті наказу на правові висновки викладені у службовому розслідуванні НОМЕР_7 прикордонного загону.
Суд зазначає, що визначальним є не формальне найменування чи окремі формулювання наказу, а його зміст та правова сутність. Оскаржуваний наказ містить усі істотні елементи рішення про притягнення до матеріальної відповідальності, а саме: визначення винної особи, встановлення розміру завданої шкоди та порядок її відшкодування. 
Таким чином, наказ начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону №1294-АГ від 31.10.2025 року за своїм змістом є належним управлінським рішенням про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, прийнятим у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений законом. 
У зв`язку з наведеним, підстави для визнання його протиправним з мотивів невідповідності формулювання вимогам законодавства відсутні.
Суд звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, фактично заперечує висновки службового розслідування №02.2/28290/25Вн-ДСК від 09.08.2025 року, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, однак такий висновок службового розслідування у встановленому законом порядку не оскаржувався та не визнаний протиправним. 
Суд зазначає, що саме висновок службового розслідування є первинним документом, яким встановлюються обставини заподіяння шкоди, її розмір, причини виникнення та коло винних осіб. 
Відтак, за відсутності його оскарження або скасування, такий висновок є чинним та підлягає врахуванню при вирішенні питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що доводи позивача, спрямовані на спростування висновків службового розслідування, не можуть бути прийняті судом як належна підстава для задоволення позовних вимог, оскільки сам висновок службового розслідування у встановленому законом порядку не оскаржений, є чинним та покладений відповідачем в основу прийняття оскаржуваного наказу. 
Відтак, відсутні правові підстави для визнання протиправним та скасування наказу, прийнятого на підставі такого висновку, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа - Військова частина НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 НОМЕР_7 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) про визнання протиправним та скасування наказу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення у повному обсязі виготовлено 03 квітня 2026 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ