У Х В А Л А
14 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 621/5444/22
провадження № 61-15350св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у складі суддів Яцини В. Б., Бурлака І. В., 
Мальованого Ю.М.,
у справі за позовом Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року Зміївська територіальна громада, в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила розірвати договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 7 (кадастровий номер земельної ділянки 6321786000:02:000:0132), укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 , вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позов мотивовано тим, що на підставі договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 7 Зміївською районною державною адміністрацією ОСОБА_1 було передано в строкове платне користування земельну ділянку для ведення городництва загальною площею 25,0000 га, кадастровий номер 6321786000:02:000:0132, строк дії договору 25 років.
20 грудня 2021 року до Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області надійшло клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, а саме щодо порушення вимог земельного законодавства громадянкою ОСОБА_1 , у якої перебуває у користуванні земельна ділянка, кадастровий номер 6321786000:02:000:0132 відповідно до договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року 
№ 7.
Вищевказана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, правонаступником якої є Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області, перебуває в комунальній власності, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання - для ведення городництва, цільове призначення - 01.07 «Для городництва».
Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6321786000:02:000:0132 та має право через органи місцевого самоврядування вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 7.
Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо вказаної земельної ділянки, складеного Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області від 16 грудня 2021 року № 641-ДК/690/АП/09/01/-21, встановлено, що громадянка ОСОБА_1 використовує земельну ділянку, надану їй під городництво, для виробництва сільськогосподарської продукції (соняшнику та озимої сільськогосподарської культури) з її подальшою реалізацією, тобто не за цільовим призначенням.
Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області намагалася врегулювати спір з ОСОБА_1 в позасудовому порядку, запропонувавши останній розірвати договір оренди земельної ділянки 
від 26 березня 2010 року № 7 за згодою сторін, однак остання відмовилась.
Зважаючи на те, що земельна ділянка загальною площею 25,0000 га, кадастровий номером 6321786000:02:000:0132, використовується не за цільовим призначенням, що порушує вимоги статей 36, 96 Земельного кодексу України та умови договору оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 7, наявні законні підстави для розірвання зазначеного договору оренди земельної ділянки.
Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 
2023 року позов задоволено.
Розірвано договір оренди земельної ділянки від 26 березня 2010 року № 7, укладений між Зміївською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_1 , на підставі якого ОСОБА_1 передано на строк 25 років у платне користування земельну ділянку для ведення городництва, кадастровий номер 6321786000:02:000:0132, загальною площею 25,0000 га, із земель державного резервного фонду сільськогосподарського призначення на території Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, встановивши, що орендар без погодження з орендодавцем фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого статті 3 Закону України «Про охорону земель», чим завдав шкоди власнику землі, дійшов висновку про задоволення позову.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 
2023 року скасовано.
У задоволенні позову Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд встановив лише однократне використання позивачем використання орендованих земельних ділянок всупереч умов договору не для городництва, а для вирощування інших сільськогосподарських культур, які згідно вказаних норм матеріального права перебувають в межах однієї призначеної для їх використання категорії: землі сільськогосподарського призначення, що не порушує умови використання земельних ділянок, наданих для городництва, визначених у статті 36 ЗК України, а тому дійшов висновку про те, що таке використання орендованих ділянок не є ознакою правопорушення, передбаченого статтею 143 ЗК України для примусового припинення прав на земельну ділянку у судовому порядку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
27 жовтня 2023 року Зміївська територіальна громада, в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року та залишити в силі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 березня 2023 року. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2024 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року,витребувано справу із суду першої інстанції.
28 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначає таке: суд апеляційної інстанції не застосував правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 473/4413/17, від 12 грудня 2019 року у справі № 904/1054/19, від 22 січня 2020 року у справі № 468/1498/17, від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19.
Заявник зазначає, що спірна земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, що порушує вимоги статей 36, 96 ЗК України, а тому наявні законні підстави для розірвання зазначеного договору оренди земельної ділянки.
Зазначає, що законодавством не встановлено обов`язок орендодавця доводити факт реалізації орендарем сільськогосподарської продукції при розірванні договору оренди у зв`язку з нецільовим використанням орендованої земельної ділянки.
Позиція інших учасників справи
21 березня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подала до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити без задоволення касаційну скаргу позивача та без змін постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. 
Касаційне провадження за касаційною відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною четвертою статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження, зокрема, призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, що визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.
Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України (в редакції закону на день подання касаційної скарги) для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 
3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);
4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. 
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 684,00 грн.
Предметом спору у цій справі є розірвання договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до пункту 7 договору оренди від 26 березня 2010 року сума орендної плати за кожний рік становить 3 781,56 грн.
Згідно з пунктом 9 договору орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати.
Отже, сукупність платежів за користування земельною ділянкою протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки, не перевищує двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (11 344,68 грн).
У касаційній скарзі не зазначено, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для позивача.
Посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду щодо застосування норми права в подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченими пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення в малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
Верховний Суд встановив, що провадження за касаційною скаргою у справі, що переглядається, відкрито помилково, оскільки скарга подана на судове рішення в малозначній справі та з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню в силу вимог закону, тому дійшов висновку про закриття касаційного провадження.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, потрібно вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, зазначила, якщо касаційна скарга прийнята до проваджена суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. 
Вказаний правовий висновок підлягає застосуванню до процесуальних правовідносин, які з огляду на викладене, виникли під час розгляду цієї касаційної скарги. 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги ціну і предмет позову, складність справи, її значення для сторін і суспільства та не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які 
б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі 
у касаційному порядку.
Оскільки Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року в малозначній справі, то є підстави для закриття касаційного провадження.
Відповідно до частини другої статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.
Верховний Суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження не підлягають окремому дослідженню підстави відкриття касаційного провадження та не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для його касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області на постанову Харківського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року у справі за позовом Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко
О. М. Ситнік
І. М. Фаловська