ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3612/25	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Мужичук Ю.Ю. 
за участі секретаря судового засідання Крамарової Н.В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Міністерства оборони України 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега Пром Груп» 	
про 	стягнення коштів 	
за участю представників:
позивача: Пономаренко В.І. , самопредставництво
відповідача: адвокат Халабурдін С.В.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега Пром Груп" про стягнення 567 924,00 грн пені та 929 628,00 грн штрафу за порушення відповідачем умов договору № 343/3/2025/34 від 24 квітня 2025 року про закупівлю товарів за державні кошти.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.10.2025 (суддя Жельне С.Ч.) відкрито провадження у справі № 922/3612/25; справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.11.2025 о 12:00. Також цією ухвалою задоволено клопотання Міністерства оборони України про розгляд справи у закритому судовому засіданні та подальший розгляд справи № 922/3612/25 вирішено здійснювати у закритому судовому засіданні. 
У зв`язку із звільнення з посади судді Жельне С.Ч. та призначенням на посаду судді Східного апеляційного господарського суду згідно Указу Президента України №932/2025 від 13.12.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 03.02.2025 для розгляду справи №922/3612/25 призначено головуючий суддя (суддя-доповідач): Мужичук Ю.Ю.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2025 прийнято справу №922/3612/25 до свого провадження. 
07.01.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№ 368), в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, або зменшити розмір нарахованих Позивачем пені та штрафу на 50 %, а саме: до 283 962 грн. пені та до 464 814 грн. штрафу. У відзиві зазначає, що спірні правовідносини виникли з договору про оборонні закупівлі, укладеного в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим до них підлягають застосуванню спеціальні норми законодавства. 
Зокрема, відповідач вказує, що положення абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України щодо стягнення штрафу у розмірі 7 % не підлягають застосуванню, оскільки відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» така санкція не застосовується до виконавців державних контрактів з оборонних закупівель, які виконуються під час воєнного стану. У зв`язку з цим відповідач вважає вимогу позивача про стягнення штрафу безпідставною. 
Крім того, відповідач заперечує проти доводів позивача щодо порушення строків поставки товару, зазначаючи, що фактичне виконання зобов`язань здійснено раніше, ніж це вказано позивачем. На підтвердження цього відповідач посилається на видаткові накладні та товарно-транспортні накладні, відповідно до яких поставка товару за окремими актами (№ 6, № 7, № 8, № 12) була здійснена 01.05.2025 або 06.05.2025, а не у дати, визначені позивачем, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність або значно менший строк прострочення. 
11.02.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення щодо відзиву Відповідача на позовну заяву (вх.№ 3380), в яких зазначає, що посилання відповідача на частину четверту статті 17 Закону України № 4196-IX є безпідставним, оскільки вказана норма поширюється виключно на державні контракти, які існували на момент набрання чинності цим Законом та залишалися незавершеними. Водночас спірний договір укладений 24.04.2025, тобто після набрання чинності зазначеним Законом (28.02.2025), а отже не підпадає під дію перехідних положень. У зв`язку з цим позивач вважає, що правовідносини сторін регулюються умовами укладеного договору. Крім того, позивач наголошує, що штраф у розмірі 7 % передбачений безпосередньо пунктом 7.4 договору, тобто має договірний характер неустойки, погоджений сторонами при його укладенні. Відтак, відповідач, підписавши договір добровільно прийняв на себе відповідні зобов`язання.
19.02.2026 відповідачем надано до суду Додаткові пояснення (вх.№ 4234) в яких відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що частина четверта статті 17 Закону № 4196-IX застосовується виключно до договорів, укладених до моменту набрання ним чинності. Відповідач зазначає, що формулювання «та не завершені на день набрання чинності цим Законом» не обмежує сферу застосування лише «старими» договорами, а лише визначає мінімальний обсяг її дії. На думку відповідача, ця норма може застосовуватись і до нових договорів, укладених після набрання чинності законом. Заперечує проти доводів позивача про договірну природу штрафу, зазначаючи, що положення пунктів 7.3–7.4 договору фактично відтворюють норму абзацу 3 частини 2 статті 231 ГК України. Щодо моменту виконання зобов`язання з поставки відповідач підтримує раніше викладену позицію про те, що момент поставки товару слід визначати за датою його фактичного прибуття до місця поставки, що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними.
Протокольною ухвалою від 11.03.2026 на підставі статті 182 та 185 ГПК України закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 25.03.2026 о 13:30 .
Протокольною ухвалою від 25.03.2026 на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву у судовому засіданні та призначено дату наступного судового засідання на 01.04.2026 о 15:15
Представник позивача у судовому засіданні 01.04.2026 позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
24.04.2025 між Міністерством оборони України (далі – Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ПРОМ ГРУП» (далі – Відповідач, Постачальник) був укладений Договір № 343/3/2025/34 про закупівлю товарів за державні кошти (далі – Договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався здійснити постачання Замовнику товарів оборонного (спеціального) призначення для будівництва військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд (улаштування невибухових загороджень) (далі - Товар) у кількості, асортименті, строки та за цінами, які зазначені в Специфікації постачання Товару (додаток 1) (далі - Специфікація), а Замовник зобов`язався прийняти і оплатити Товар. (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.3.1 Договору ціна (вартість) Товару становить 45 528 000 (сорок п`ять мільйонів п`ятсот двадцять вісім тисяч) грн 00 коп., у тому числі ПДВ - 7 588 000 (cім мільйонів п`ятсот вісімдесят вісім тисяч) грн 00 коп.
Згідно Специфікації постачання Товару (Додаток1 до Договору) строк постачання - до 30.04.2025; Ціна Товару з ПДВ становить 45 528 000 грн 00 коп.
Відповідно пункту 5.4 Договору Приймання Товару за кількістю та якістю проводиться представником Вантажоодержувача Замовника та оформляється Актом приймання – передачі Товару, який складається Постачальником та підписується Постачальником, Вантажоодержувачем і Замовником.
Право власності на Товар, а також усі пов`язані з ним ризики переходять від Постачальника до Замовника з моменту передачі його Замовнику. (п.5.6 Договору)
Згідно п. 6.1.2 Договору замовником зобов`язаний приймати Товар поставлений належним чином, належної якості та кількості відповідно до Специфікації із складанням Акту приймання-передачі Товару.
Постачальник зобов`язаний забезпечити постачання Товару у строки, встановлені Договором. (п.6.3, 6.3.1 Договору)
Згідно п.7.3. Договору за порушення строків постачання Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.
За прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів, за відмову від постачання або не постачання (постачання в неповному обсязі) з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого Товару. (п.7.4 Договору).
Договір набирає чинності з моменту підписання його двома Сторонами і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині проведення фінансових розрахунків до повного їх завершення. В частині гарантійних зобов`язань Договір діє до повного їх виконання Постачальником. (п.11.1 Договору).
Позивач, посилаючись на підписані між сторонами акти приймання-передачі Товару вказує, що відповідачем Товар за Договором був поставлений у повному обсязі, проте з порушення строків, визначених умовами Договору, внаслідок чого до стягнення з відповідача підлягають нараховані за п.7.3, 7.4 Договору пеня 567 924,00 грн. та штраф 929 628,00 грн.
01 серпня 2025 року Позивач направив відповідачу претензію № 343/17799, в якій вимагав сплатити штрафні санкції та надати копію відповідного платіжного доручення, проте вказана претензія була залишена відповідачем без будь-якого реагування.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За змістом ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Матеріали справи свідчать, що позивачем був прийнятий товар за визначеною в п. 5.2 Договору адресою та у передбаченій Договором кількості. Так, в матеріалах справи наявні наступні акти, за якими здійснювалося приймання товару:
Акт приймання-передачі Товару № 6 від 02.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 7 від 02.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 11 від 03.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 9 від 03.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 10 від 03.05.202 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 12 від 08.05.2025 на суму 2 310 000,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 8 від 20.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 4 від 20.05.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 13 від 03.06.2025 на суму 2 784 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 14 від 10.06.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 16 від 11.06.2025 на суму 2 721 600,00 грн;
Акт приймання-передачі Товару № 17 від 19.06.2025 на суму 2 331 000,00 грн;
Відповідно до пункту 5.4 Договору сторони погодили, що приймання Товару за кількістю та якістю проводиться представником Вантажоодержувача Замовника та оформляється Актом приймання – передачі Товару, який складається Постачальником та підписується Постачальником, Вантажоодержувачем і Замовником.
Всі перелічені вище акти підписані уповноваженими особами з боку Замовника і Постачальника та скріплені печатками сторін. 
Отже, матеріали справи свідчать про те, що товар був прийнятий замовником у повному обсязі без зауважень щодо його якості та кількості.
Позивач вважає, що поставка відповідачем товару відбулася у дати складання актів приймання-передачі, оскільки, на його думку, саме ці дати підтверджують момент виконання відповідачем зобов`язання з поставки, з урахуванням того, що строки поставки товару відповідно до Специфікації та Графіку постачання Товару визначені до 30.04.2025.
Відповідно до ст.664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Судом встановлено, що на виконання умов договору поставки між сторонами також оформлено та підписано наступні видаткові накладні:
за видатковими накладними № ОП-0000013 на суму 2721600,00 грн., № ОП-0000017 на суму 2721600,00 грн. від 01.05.2025 товар прийнято за актами №4, № 8;
за видатковими накладними № ОП-0000018 на суму 2721600,00 грн, № ОП-0000019 на суму 2721600,00 грн від 03.05.2025 товар прийнято за актами №9, №10;
за видатковою накладною № ОП-0000020 від 03.05.2025 на суму 2721600,00 грн товар прийнято за актом №11;
за видатковою накладною № ОП-0000022 від 06.05.2025 на суму 2310000,00 грн. товар прийнято за актом №12;
за видатковою накладною № ОП-0000027 від 03.06.2025 на суму 2 784 600,00 товар прийнято за актом №13;
за видатковою накладною № ОП-0000030 від 10.06.2025 на суму 2721600,00 грн. товар прийнято за актом №14;
за видатковою накладною № ОП-0000031 від 11.06.2025 на суму 2721600,00 грн. товар прийнято за актом №15;
за видатковою накладною № ОП-0000032 від 11.06.2025 на суму 2721600,00 грн. товар прийнято за актом №16;
за видатковою накладною № ОП-0000034 від 18.06.2025 на суму 2331000,00 грн. товар прийнято за актом №17.
Відповідно до п. 5.6 Договору право власності на Товар, а також усі пов`язані з ним ризики переходять від Постачальника до Замовника з моменту передачі його Замовнику.
Згідно з п. 6.1.2 Договору Замовник зобов`язаний приймати Товар, поставлений належним чином, належної якості та кількості відповідно до Специфікації, із складанням Акта приймання-передачі Товару.
Відповідно до п. 5.4 Договору сторони погодили, що приймання Товару за кількістю та якістю проводиться представником Вантажоодержувача Замовника та оформлюється Актом приймання-передачі Товару, який складається Постачальником та підписується Постачальником, Вантажоодержувачем і Замовником.
Аналіз наведених умов Договору свідчить про те, що сторони розмежували:
– момент передачі товару як фактичного виконання обов`язку Постачальника;
– та процедуру його приймання Замовником, яка полягає у перевірці кількості та якості товару і оформлюється відповідним актом.
При цьому з п. 5.6 Договору прямо вбачається, що юридичним фактом, з яким сторони пов`язали перехід права власності та ризиків, є саме передача товару Замовнику, а не оформлення Акта приймання-передачі.
Таким чином, момент виконання зобов`язання з поставки товару пов`язується з фактом його фактичної передачі, що підтверджується первинними обліковими документами, зокрема видатковими накладними та товарно-транспортними накладними, які фіксують відвантаження та отримання товару.
Дослідивши матеріали справи, умови Договору та Специфікації до нього, суд встановив, що граничний строк поставки товару сторонами визначено до 30.04.2025.
З урахуванням викладеного, суд встановив, що прострочення мало місце за такими видатковими накладними:
-за видатковими накладними № ОП-0000013 та № ОП-0000017 від 01.05.2025 – прострочення відсутнє
-за видатковими накладними № ОП-0000018 та № ОП-0000019 від 03.05.2025 – у період з 01.05.2025 по 02.05.2025; 
-за видатковою накладною № ОП-0000020 від 03.05.2025 – у період з 01.05.2025 по 02.05.2025; 
-за видатковою накладною № ОП-0000022 від 06.05.2025 – у період з 01.05.2025 по 05.05.2025; 
-за видатковою накладною № ОП-0000027 від 03.06.2025 – у період з 01.05.2025 по 02.06.2025; 
-за видатковою накладною № ОП-0000030 від 10.06.2025 – у період з 01.05.2025 по 09.06.2025; 
-за видатковими накладними № ОП-0000031 та № ОП-0000032 від 11.06.2025 – у період з 01.05.2025 по 10.06.2025; 
-за видатковою накладною № ОП-0000034 від 18.06.2025 – у період з 01.05.2025 по 17.06.2025.
У п.7.3. Договору сторони визначили, що за порушення строків постачання Товару з Постачальника стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.
За прострочення поставки Товару понад 30 (тридцять) календарних днів, за відмову від постачання або не постачання (постачання в неповному обсязі) з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків від вартості непоставленого Товару. (п.7.4 Договору).
Перевіривши розрахунок пені за визначені судом періоди прострочення виконання зобов`язання щодо строків поставки товару, суд дійшов висновку, що її розмір становить 571 699,20 грн. тобто є більшим ніж нараховує позивач, проте суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки судом встановлено порушення господарського зобов`язання щодо строків поставки товару, то вимога про стягнення пені у розмірі 567 924,00 грн є обґрунтованою, отже підлягає задоволенню.
Перевіривши розрахунок штрафу, суд встановив, що він здійснений відповідно до умов договору та є арифметично правильним, у зв`язку з чим вимога про стягнення штрафу у розмірі 929 628,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Разом із цим, Суд критично оцінює посилання відповідача на положення частини четвертої статті 17 Закону України № 4196-IX як на підставу для незастосування штрафу у розмірі 7 %, оскільки такі доводи ґрунтуються на розширювальному тлумаченні норми права та не узгоджуються з її змістом і метою правового регулювання.
Відповідно до ч. 4 ст. 17 ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» положення абзацу третього частини другої статті 231 Господарського кодексу України в частині стягнення штрафу в розмірі 7 відсотків вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання зобов`язання, не застосовується до виконавців державних контрактів (договорів) з оборонних закупівель, які виконуються у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та не завершені на день набрання чинності цим Законом.
З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавець передбачив особливості застосування штрафних санкцій саме до державних контрактів з оборонних закупівель, які існували на момент набрання чинності відповідним Законом та залишалися незавершеними. Натомість спірний договір укладено після набрання чинності Законом № 4196-IX, а відтак він не підпадає під дію вказаних перехідних положень.
Крім того, суд враховує, що умовами пункту 7.4 Договору сторони прямо погодили застосування штрафу у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару. Вказана умова є результатом вільного волевиявлення сторін та набуває характеру договірної неустойки, обов`язкової до виконання відповідно до статей 525, 629 Цивільного кодексу України. Той факт, що зміст зазначеної умови співпадає з положеннями статті 231 Господарського кодексу України, не змінює її договірної природи та не свідчить про виключно імперативний характер відповідальності.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо клопотання Відповідача про зменшення пені та штрафу на 50 %, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 2 ГПК України також передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; пропорційність.
Визначені наведеними нормами положення з урахуванням приписів Господарського процесуального кодексу України щодо загальних засад господарського судочинства та щодо обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації їхніх прав дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що він значно перевищує розмір завданих допущеним порушенням збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Як зазначалось, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання. Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора.
Разом з тим, відповідно до висновків, викладених в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Конституційний суд України в наведеному рішенні зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення
Відтак, стягнення неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 ГПК, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 551 ЦК України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Між тим, суд звертає увагу на:
- відсутність будь-яких об`єктивних поважних причин неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором;
- відповідність та узгодження розміру штрафних санкцій сторонами у договорі та такими, що відповідають наслідкам допущеного відповідачем порушення.
Так, оцінюючи заявлені до стягнення штрафні санкції, суд враховує їх співмірність із вартістю зобов`язання за Договором.
Так, загальна вартість товару за Договором становить 45 528 000,00 грн, тоді як розмір нарахованої пені складає 567 924,00 грн, що становить близько 1,25 % від вартості договору, а штрафу — 929 628,00 грн, що становить близько 2,04 %. Загальний розмір штрафних санкцій (1 497 552,00 грн) становить орієнтовно 3,29 % від вартості предмета договору.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення штрафні санкції не є непомірно високими, відповідають наслідкам порушення зобов`язання, узгоджені сторонами у договорі та не порушують баланс інтересів сторін.
Враховуючи викладене вище та те, що сторони добровільно в договорі передбачили таку міру відповідальності, як нарахування пені в розмірі 0,1 відсотка вартості Товару, щодо якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та штрафу в розмірі 7 % від вартості непоставленого товару та ту обставину, що завданням неустойки є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання), той факт, що сума пені та штрафу не є занадто великою, порівняно з сумою з загальної вартості товару, що свідчить про те, що наслідки невиконання відповідачем зобов`язання не є вочевидь більш вигідні для позивача, ніж належне виконання такого зобов`язання, при цьому відповідач, який просить суд зменшити розмір пені та штрафу до 50%, не надав суду жодних доказів того, що даний випадок є винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; що ним здійснювалися заходи на уникнення порушення зобов`язання, наявності дій відповідача, спрямованих на належне виконання зобов`язання, наявності виключних обставин, що викликали неналежне виконання зобов`язання відповідачем, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені та штрафу.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, законними, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Ураховуючи те, що позов задоволено повністю, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України  

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА ПРОМ ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи: 36816973, місцезнаходження: 61017, місто Харків, вул. Велика Панківська, 115) на користь Міністерства оборони України (ідентифікаційний код юридичної особи: 00034022, місцезнаходження: 03168, м. Київ, просп. Повітряних Сил, буд. 6) пеню у розмірі 567 924,00 грн., штраф у розмірі 929 638,00грн. та витрати по сплаті судового збору 17 970,63 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "06" квітня 2026 р. 

Суддя		Ю.Ю. Мужичук