ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 р.	Справа № 440/14945/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
представника позивача Гнідаша С.О., 
представника відповідача Гуляєвої Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 16.02.26 року по справі № 440/14945/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2025 року №00107592405 прийняте Головним управлінням ДПС у Полтавській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправне та підлягає скасуванню, оскільки згідно з пунктом 4 статті 9 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" позивач не зобов`язаний застосовувати реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки, при продажу проїзних і перевізних документів на автомобільному транспорті з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ФОП ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що податковий орган в акті вказує, що перевіркою встановлено що ФОП ОСОБА_1 РРО, ПРРО та КОРО в податкових органах не реєструвались та в діяльності не використовувались. Фактично це єдина обставина, якою контролюючий орган обгрунтовує наявність в діяльності позивача порушення податкового законодавства. При цьому, відповідачем не наведено, які саме звітні документи позивач повинен вести та/або складати при наданні послуг з перевезення пасажирів та багажу на автомобільному транспорті. Зазначає, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним та необгрунтованим, оскільки акт документальної планової виїзної перевірки не містить належних та достатніх доказів щодо порушення позивачем Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем зазначено, що перевіркою встановлено, що в період з 01.01.2019 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_2 здійснювалось надання послуг з перевезення пасажирів міським та приміськім пасажирським транспортом без ведення РРО, КОРО. Для перевірки ФОП ОСОБА_2 надано книгу обліку доходів і витрат суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи №869 від 15.02.2026, відповідно до якої здійснювалось оприбуткування готівкових коштів, отриманих від наданих транспортних послуг, будь-яких інших первинних документів не надано. Зазначає, що позивачем не доведено, що у квитках, які використовуються позивачем, присутні всі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону №265/95-ВР.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що 23.05.2025 в.о. начальника ГУ ДПС в Полтавській області, з метою контролю щодо дотримання норм законодавства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 77, підпункту 81.1 статті 81, пункту 82.1 статті 82, пункту 44.5 статті 44, підпункту 69.2-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами і доповненнями та пункту 2 частини 1 статті 13 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, згідно з планом-графіком проведення документальних перевірок на 2025 рік, винесено наказ № 1750-п про проведення з 05.06.2025 документальну планову виїзну перевірку тривалістю 10 робочих діб платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 31.12.2024 щодо правильності нарахування єдиного внеску на загальнообо`язкове державне соціальне страхування.
02.07.2025 ГУ ДПС в Полтавській області на підставі направлень на перевірку № 3295, 3297, 3296, 3298 від 03.07.2025 проведено документальну планову виїзну перевірку за результатми якої складено Акт № 9046/16-31-24-05-01/ НОМЕР_1 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , податковий номер НОМЕР_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2019 по 31.12.2024, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2018 по 31.12.2024, яким встановлено порушення, зокрема п. 1 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" із змінами та доповненнями, а саме у періоді з 01.01.2019 по 31.12.2024 не проведено розрахункових операцій на повну суму надання послуг через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій на загальну суму 18923641,37 грн., в т.ч. за 2019 - 4051659,47, 2020 - 2545009,89, 2021 - 2285016,01, 2022 - 3141416,00, 2023 - 3656844,00, 2024 - 3243696,00.
Не погодившись з висновками Акту документальної планової виїзної перевірки, 10.07.2025 позивачем подано заперечення на Акт, за наслідками розгляду заперечень в.о. начальника ГУДПС у Полтавській області Сергій Левченко 24.07.2025 надав позивачу відповідь на заперечення за №22923/6/16-31-24-05-07, якою повідомив платника про факт залишення без задоволення заперечення.
На підставі висновків Акту № 9046/16-31-24-05-01/ НОМЕР_1 від 02.07.2025 ГУ ДПС в Полтавській області 29.07.2025 винесено податкове повідомлення-рішення № 00107592405, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 19389037,06 грн.
08.10.2025 за результатами розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 14.08.2025 за вх. №3482/С/6 на податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 29.07.2025 №00107592405, Державною податковою службою України прийнято рішення за № 29150/6/99-00-06-03-02-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області від 29.07.2025 № 00107592405, а скаргу без задоволення. 
Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час перевірки встановлено, що позивачем РРО та КОРО не реєструвались та в діяльності не використовувались. Законодавцем визначено конкретні та достатні вимоги до квитків, які видаються пасажирам та можуть продаватись без застосування РРО у випадках, передбачених Законом. Вказано, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у квитках, які використовуються позивачем, присутні всі обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону №265/95-ВР.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Пунктом 86.1 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №265/95-ВР.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Пунктом 3 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з додержанням встановленого порядку їх застосування.
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну (статті 2 Закону №265/95-ВР).
Разом з тим, згідно з пунктом 4 статті 9 Закону №265/95-ВР реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються при продажу проїзних і перевізних документів на залізничному (крім приміського) та авіаційному транспорті з оформленням розрахункових і звітних документів та на автомобільному транспорті з видачею талонів, квитанцій, квитків з нанесеними друкарським способом серією, номером, номінальною вартістю.
Тобто, підприємствам, яким Законом №265/95-ВР надане право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку.
Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах (касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку (касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій).
У такому випадку, виданий підприємством квиток (квитанція, талон) прирівнюється до розрахункового документу за умови наявності на зазначених розрахункових документах заздалегідь друкарським способом нанесених серії, номера та номінальної вартості послуги.
Статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, шо документом для регулярних пасажирських перевезень для пасажира для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновків про відсутність зареєстрованого реєстратора розрахункових операцій та книги обліку розрахункових операцій. Разом з тим, сама по собі відсутність РРО та КОРО не може бути безумовною підставою для висновку про порушення законодавства про розрахункові операції, оскільки чинне законодавство передбачає альтернативні форми проведення розрахунків, зокрема, відповідно до статті 9 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" № 265/95-ВР.
Таким чином, ключовим елементом для встановлення факту порушення є не наявність чи відсутність РРО як такого, а саме дотримання суб`єктом господарювання вимог щодо форми та змісту розрахункових документів - квитків.
При цьому, матеріали справи не містять будь-які докази того, що контролюючий орган у ході перевірки досліджував питання про наявність, форму та зміст квитків, що використовувались позивачем при наданні транспортних послуг. Акт перевірки не містить жодного аналізу квитків як розрахункових документів, не фіксує їх фактичну відсутність як окрему обставину та не встановлює невідповідність їх форми або змісту вимогам чинного законодавства. Натомість контролюючий орган обмежився констатацією факту відсутності РРО та КОРО, що є недостатнім для висновку про порушення. Посилання відповідача на те, що ним витребовувались первинні документи в цілому, не може вважатись належним витребуванням квитків як окремого, самостійного різновиду розрахункових документів. Загальна вимога про надання первинних документів та конкретна вимога про надання квитків є різними процесуальними діями з різним правовим наслідком. При цьому, позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі наголошує, що жодної конкретної вимоги щодо надання квитків до нього не надходило.
Отже, контролюючий орган, встановивши відсутність РРО та КОРО, був зобов`язаний додатково з`ясувати питання про те, чи застосовував позивач альтернативний порядок проведення розрахунків у вигляді видачі квитків відповідної форми, і лише за умови встановлення невідповідності таких документів вимогам законодавства або їх повної відсутності дійти до висновку про порушення. 
Доказів протилежного відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції не надано та наведені обставини в повному обсязі не враховано судом першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегією суддів встановлено, що після проведення перевірки та ухвалення спірного податкового повідомлення - рішення, ФОП ОСОБА_3 отримано індивідуальну податкову консультацію від 05.08.2026, в якій Державна податкова служба України зазначила, що законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, не містить в собі формалізованих звітних документів про використання квитків для суб`єктів господарювання, які надають послуги з перевезення пасажирів та багажу на автомобільному транспорті. Разом з цим, ДПС рекомендує підприємцю використовувати книгу обліку розрахункових операцій на господарську одиницю. Тобто, використання у господарській діяльності КОРО має рекомендаційний, а не зобов`язальний характер. 
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів зазначає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
При цьому, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи.
Аналогічні висновки застосовує Верховний Суд, зокрема у постановах від 27.05.2025 по справі № 160/27436/23, від 02.07.2025 по справі №380/5471/24.
Згідно з частинами 1-4 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00107592405 від 29 липня 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у загальному розмірі 37850 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 по справі № 440/14945/25 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 29 липня 2025 року №00107592405.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (ЄДРПОУ 44057192) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 37850 (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено 24.04.2026 року