Справа № 420/32135/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 19.09.2025 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу роботи Позивача періоду роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р.; 
- зобов`язати Відповідача зарахувати до страхового стажу Позивача період роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р. ;
- зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком Позивачу з 16.06.2025р. (дата звернення), із врахування страхового стажу з 01.02.1988р. по 26.06.1997р, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одеса. 20.07.1985р. ОСОБА_1 закінчив Одеське середнє професійно-технічне училище №25 за спеціальністю електромонтажник. 12.07.1985р. прийнятий на роботу електрослюсарем 4 розряду у відділ головного енергетика Кулендорівського заводу ЗБВ. 30.09.1985р. звільнений з посади по ст. 36 у зв`язку із призовом на військову службу в ряди РА. З 01.09.1982р. по 20.07.1985р. навчався в СПТУ- №25. З 18.10.1985р. по 20.11.1987р. проходив військову службу в РА. 01.02.1988р. прийнятий в енергоцех на посаду електромонтера 5 р. в Одеський завод «Більшовик» (тимчасово). 01.04.1988р. переведений на посаду електромонтера 4 р. в енергоцех (постійно). 01.04.1988р. переведений на посаду електромонтера 3 р. у зв`язку із перетарифікацією. 01.10.1991р. присвоєний 4р. електромонтера. 01.01.1993р. присвоєний 5р. електромонтера. 01.10.1996р. переведений в ПВХ електрослюсарем 5 вр.р. 26.06.1997р. звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 01.07.1997р. прийнятий в Одеський припортовий завод на посаду електромонтера по ремонту і монтажу електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу п 5 розряду в електроцех з випробувальним терміном 1 міс. 27.03.1998р. присвоєна друга професія стропальника 2го розряду. 10.09.2003р. присвоєний 5 розряд електромонтера по ремонту, монтажу і обслуговуванню електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу. Згідно наказу Фонду державного майна України від 16.06.2004р. №2-АТ Одеський державний припортовий завод перетворений у Відкрите акціонерне товариство «Одеський припортовий завод». 18.02.2005р. присвоєний 6 розряд електромонтера по ремонту, монтажу і обслуговуванню електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу. 14.03.2005р. переведений на посаду електромонтера по ремонту, монтажу і обслуговуванню електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу 6го розряду в тому ж цеху. На підставі рішення загальних зборів акціонерів, протокол №01/12 від 26.04.2012р. Відкрите акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» перейменоване на Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод». На підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів, протокол №1 від 22.06.2020р. Публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод» перейменоване на Акціонерне товариство «Одеський припортовий завод».
Як вказано у позові, 16.06.2025р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Рішенням №156050028397 від 23.06.2025р. відповідач призначив позивачу пенсію у розмірі 18727,64 грн. Листом від 16.07.2025р. відповідач повідомив позивача, що пенсію за віком обчислено як працюючій особі при страховому стажі 32 роки 11 місяців (враховано по 30.04.2025р.). До страхового стажу не враховано період роботи з 01.02.1988 по 26.06.1997 на посаді електромонтера Одеського заводу «Більшовик» згідно з записами трудової книжки від 30.10.1985р. серія НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про звільнення з роботи містить виправлення, крім того, наявні виправлення в наказах при переведенні та отриманні чергового розряду електромонтера, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993р. №58.
Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу роботи Позивача періоду з 01.02.1988р. по 26.06.1997р. - незаконними, наслідком чого є призначення Позивачу пенсії з меншому розмір, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 24.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.
Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.
09.10.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З покликанням на фактичні обставини справи, відповідач зазначає, що до страхового стажу позивача не враховано період роботи з 01.02.1988 по 26.06.1997 на посаді електромонтера Одеського заводу «Більшовик» згідно з записами трудової книжки від 30.10.1985 серії НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про звільнення з роботи містить виправлення, крім того, наявні виправлення в наказах при переведенні та отриманні черго електромонтера, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58. 
Враховуючи вищевикладене, вказано у відзиві, Головне управління не порушувало прав, свобод та інтересів Позивача, а діяло лише на підставі норм чинного законодавства України та не мало законних підстав для призначення пенсії вважаємо що Головним управлінням не було допущено протиправної протиправної поведінки, а отже позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Як стверджує відповідач, оскільки записи про період роботи Поизвача з 01.02.1988 по 26.06.1997 містять виправлення у записі про звільнення з роботи та виправлення в наказах при переведенні та отриманні чергового розряду електромонтера, які внесені до трудової книжки у спосіб, що не передбачений законодавством, Головне управління не мало правових підстав для врахування такого періоду до страхового стажу. Трудова книжка Позивача від 30.10.1985 серія НОМЕР_1 заповнена з порушенням вимог вказаних Інструкцій, що і є підставою для відмови у зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу.
З урахуванням вищевикладеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
24.10.2025 року від представника відповідача до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача. 
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позов, дослідивши обставини на які посилаються сторони, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено таке.
Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На підставі заяви та наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 23.06.2025 винесено рішення № 155250033427 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, обчислену як працюючій особі при страховому стажі 32 роки 11 місяців (враховано по 30.04.2025), середньомісячній заробітній платі 54978,86 грн, визначеній за період з 01.07.2000 по 30.04.2025 за даними персоніфікованого обліку, та її розмір становить 18727,64 грн, де: розмір пенсії за віком — 18097,39 грн; підвищеня учасникам бойових дій (25% від 2361 грн) — 590,25 грн; цільова допомога учасникам бойових дій — 40,00 грн. 
До страхового стажу не враховано період роботи з 01.02.1988 по 26.06.1997 на посаді електромонтера Одеського заводу «Більшовик» згідно з записами трудової книжки від 30.10.1985 серії НОМЕР_1 , оскільки дата наказу про звільнення з роботи містить виправлення, крім того, наявні виправлення в наказах при переведенні та отриманні чергового розряду електромонтера, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58.
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу роботи Позивача періоду роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
В ч. 3 ст. 4 Закону № 1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положеннями ст. 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи, зокрема, громадянами України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до абз. 1, 3 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абз.1).
Згідно ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. (ч.2). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. (ч. 4).
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
В Порядку № 637 вказано, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (п.17). За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18).
В п. 3 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р. № 58, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №58).
Відповідно п. 1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п. 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Так, з наданої до суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.02.1988 року по 26.06.1997 року працював у Одеському заводі «Більшовик».
Відповідно до п. 2.26 Інструкції №58, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.
Згідно п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Приписами п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 :
- 01.02.1988р. прийнятий в енергоцех на посаду електромонтера 5 р. в Одеський завод «Більшовик» (тимчасово).;
- 01.04.1988р. переведений на посаду електромонтера 4 р. в енергоцех (постійно);
- з 01.04.1988р. переведений на посаду електромонтера 3 р. у зв`язку із перетарифікацією;
- 01.10.1991р. присвоєний 4р. електромонтера;
- 01.01.1993р. присвоєний 5р. електромонтера; 
- 01.10.1996р. переведений в ПВХ електрослюсарем 5 р.;
- з 26.06.1997р. звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (запис №11).
- 01.07.1997р. прийнятий в Одеський припортовий завод на посаду електромонтера по ремонту і монтажу електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу п 5 розряду в електроцех з випробувальним терміном 1 міс. 27.03.1998р. присвоєна друга професія стропальника 2го розряду. 10.09.2003р. присвоєний 5 розряд електромонтера по ремонту, монтажу і обслуговуванню електрообладнання технологічних цехів та об`єктів заводу (запис №12).
Запис №11 в частині дати наказу про звільнення позивача з 26.06.1997р. містить міститься незначне виправлення в цифрах 26.06.1997 шляхом наведення кульковою ручкою 4,5 та 7 цифр». 
Разом з цим, в графі 2 зазначена дата звільнення роботи містить чітко і без будь-яких закреслень число, місяць та рік, а саме 26.06.1997». 
При дослідженні трудової книжки позивача в частині спірного періоду судом не встановлено наявність виправлень в наказах при переведенні та отриманні чергового розряду позивачем
З урахуванням зазначеного та на переконання суду, незначне виправлення у даті наказу про звільнення з роботи позивача, саме по собі, як єдиний недолік, в спірному випадку не може бути свідченням про недостовірність вказаного запису у трудовій книжці позивача та підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1988 по 26.06.1997.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Отже, твердження відповідача про наявність вказаних вище недоліків заповнення трудової книжки позивача за спірний період як підстава для не зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу, суд вважає необґрунтованими та безпідставними.
За встановлених обставин суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р. є протиправними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області щодо незарахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.1988р. по 26.06.1997р.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 16.06.2025р. (дата звернення), із врахування страхового стажу з 01.02.1988р. по 26.06.1997р, з урахуванням фактично виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385).

Суддя O.A. Вовченко