ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.03.2026 Справа № 921/353/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Вертас М.М.;
від відповідача-1: не з`явився;
від відповідача-2: не з`явився;
від відповідача-3: не з`явився;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С", б/н від 06.10.2025
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025, суддя Чопко Ю.О., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 15.09.2025
у справі №921/353/25
за позовом акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Львів", м. Львів, 
до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С", м. Тернопіль, 
відповідача-2 ОСОБА_1 , м. Тернопіль, 
відповідача-3  ОСОБА_2 , Тернопільська область, Тернопільський район, м. Бережани, 
про стягнення 1 356 458,50 грн. заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог позивача. 
17.06.2025 акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ТАРАГРО-С" (відповідач 1) ОСОБА_1 (відповідач- 2) та ОСОБА_2 (відповідача 3) про солідарне стягнення 1 356 458,50 грн. заборгованості (1 296 946,78 грн. основного боргу, 48 602,72 грн. заборгованості по відсотках, 10 999,00 грн. заборгованості по комісії) за кредитним договором №328/В/2023 від 24.05.2023.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за кредитним договором №328/В/2023-2 від 24.05.2023 зобов`язань по сплаті тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого АТ АКБ "Львів" має право вимагати дострокове повернення кредиту та відсотків за користування кредитом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – 1 296 946,50 грн. заборгованості за кредитом, 48 602,72 грн. заборгованості по процентах, 10 999,00 грн. заборгованості по комісії і 20 348,25 грн. судового збору.
Рішення місцевого господарського суду обгрунтовано порушення умов кредитного договору, приписів перелічених у рішенні норм ЦКУ, а також ст. ст. 11, 14 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193 ГК України.
За умова кредитного договору відповідач-1 вчасно не повернув кредитні кошти та не здійснив інші обумовлені договором платежі, внаслідок чого, станом на час звернення з позовом утворилася заборгованість в розмірі 1 356 458,50 грн., де 1 296 946,78 грн. -основний борг, 48 602,72 грн. – відсотки за кредиом та 10 999,00 грн. комісія ).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення позивача.
06.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С" б/н на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі №921/353/25, за змістом якої скаржник просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі № 921/353/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ АКБ "Львів" відмовити повністю.
Відповідач-1 вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи та наданим документам, з огляду на недоведеність розміру і структури боргу, а також відсутності належних первинних документів. 
Так, на думку відповідача-1, позивач не надав деталізованої помісячної (поквартальної) розбивки нарахувань за кожним періодом із зазначенням бази, ставки, методики, дати початку та закінчення нарахування, а також доказів погодження/зміни процентної ставки сторонами. Без такого розрахунку неможливо перевірити арифметичну та правову правильність заявлених 48 602,72 грн відсотків. 
Окрім того, позивач не довів підстави та порядок нарахування комісії відповідно до умов договору, не надав первинних документів, що підтверджують виникнення такого грошового зобов`язання. Сам факт існування договору не є самостійною підставою для стягнення комісії без доведення настання умов для її сплати. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С" вказує про те, що місцевий господарський суд, безпідставно поклав солідарну відповідальність на співвідповідачів. За відсутності беззаперечних доказів укладення та чинності договорів поруки/ забезпечення у відповідній редакції, додержання форми та обсягу зобов`язання, а також належного направлення вимог поручителям, покладення солідарної відповідальності є передчасним. Будь-яка зміна основного зобов`язання без згоди поручителя припиняє поруку (ч. 1 ст. 559 ЦК України). 
Щодо дострокової вимоги та наслідків її пред`явлення скаржник зазначає таке. У разі пред`явлення вимоги про дострокове виконання, змінюються строки виконання та правова природа нарахувань. Позивач мав довести належне направлення такої вимоги усім боржникам та коректність перерахунків у тому числі припинення/зміни порядку нарахування відсотків.
10.11.2025 від позивача- акціонерного товариства "Акціонерно-комерційний банк "Львів" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С"-залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025-без змін.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 справу №921/353/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С" б/н від 06.10.2025 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі № 921/353/25 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С" б/н від 06.10.2025 на рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі № 921/353/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 розгляд справи №921/353/25 призначено на 11.02.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 розгляд справи відкладено на 25.03.2026.
У судове засідання 25.03.2026 з`явився позивач, відповідачі-1,2,3 в судове засідання не з`явилися хоча належним чином були повідомлені про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
У судовому засіданні суд заслухав міркування позивача щодо можливості розгляду справи по суті за відсутності відповідачів-1,2,3, які в судове засідання не з`явилися, який не заперечив проти розгляду справи за їх відсутності, у зв`язку із чим суд визнав їх неявку без поважних причин. 
У судовому засіданні суд заслухав доводи і міркування представника позивача щодо поданої апеляційної скарги, з`ясував обставини справи та дослідив докази.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
22.05.2023 між акціонерним товариством Акціонерно-комерційним банком "Львів" (Банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТАРАГРО-С" (позичальник, відповідач 1) укладено генеральний договір №328/В/2023, відповідно до п.1.1. якого банк зобов`язується встановити позичальнику максимальний ліміт заборгованості (кредитування), в межах якого надавати йому кредити, овердрафти, гарантії, відкривати кредитні лінії (надалі разом іменуються - кредити) у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором та додатковими договорами до нього, а позичальник зобов`язується виконувати свої обов`язки з повернення кредитів, в тому числі по сплаті процентів, комісій за користування ними, а також інших платежів, передбачених цим договором та додатковими договорами до нього.
Конкретні умови кредитування, зокрема: тип кредиту, сума, валюта, процентна ставка, комісія, порядок видачі кредиту, строк повернення, цільове призначення кредиту, визначаються додатковими договорами, що укладаються між сторонами, та є невід`ємною частиною цього договору. Додаткові договори не повинні суперечити загальним та граничним умовам, що визначені цим договором (п.1.2 Генерального договору).
За змістом п.2.1 та п.2.2 Генерального договору банк здійснює кредитування за цим договором на таких умовах: максимальний ліміт заборгованості та валюта кредитування – 10 000 000,00 грн, строк дії включно до 21.05.2033 (120 місяців). 
В цьому пункті та подальшому в договорі під "максимальним лімітом заборгованості" розуміється максимальна сума заборгованості позичальника за отриманими та неповернутими ним банку за цим договором кредитами.
В межах максимального ліміту заборгованості, передбаченого п.2.1.1 цього договору, позичальнику надаються кредити на строк не більше 60 місяців. Кожна видача кредиту в межах максимального ліміту заборгованості оформляється додатковим договором до цього договору, в якому вказуються тип кредиту, сума, валюта, процентна ставка, порядок видачі, строк повернення, цільове призначення кредиту, рахунки для обліку кредиту та відсотків за його користування.
Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (п. 10.1 Генерального договору).
22.02.2025, з метою забезпечення виконання вимог за Генеральним договором №328/В/2023 від 22.05.2025 між позивачем (Банк) та ОСОБА_1 (відповідач-2, поручитель) укладено договір поруки №328/В/2023/Р-1, а також між позивачем (Банк) та ОСОБА_2 (відповідач-3, поручитель) укладено договір поруки №328/В/2023/Р-2 (договір поруки).
За змістом п.1.1 договорів поруки порукою забезпечується належне виконання позичальником основного зобов`язання у повному обсязі.
Безпосередній обсяг, розмір, порядок і умови виконання основного зобов`язання визначаються відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням усіх додаткових договорів/угод і додатків до нього, які укладені та/або будуть укладені в майбутньому (п.1.2).
Згідно з п.1.3, 1.4 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу (повернення кредиту), процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплати інших платежів, обумовлених кредитним договором. Поручитель несе солідарну з позичальником відповідальність за належне виконання позичальником основного зобов`язання.
Пунктом 2.1 договорів поруки сторони погодили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, а також за наявності інших обставин, які унеможливлюють або об`єктивно свідчать про неплатоспроможність позичальника належно виконувати основне зобов`язання (…) поручитель зобов`язується виконати основне зобов`язання в повному обсязі, а саме: повернути отриманий, але не повернутий позичальником кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом, неустойку (штраф, пеню), передбачені умовами кредитного договору, виконати інші боргові зобов`язання, що виникають з умов кредитного договору.
Відповідно до п. 2.3 договорів поруки кредитор вправі вимагати виконання основного зобов`язання, частково або в повному обсязі, на свій розсуд, як від позичальника і поручителя, так і від будь-кого з них окремо.
Поручитель зобов`язаний здійснити погашення суми простроченого основного зобов`язання не пізніше семи банківських днів з дати надсилання йому вимоги кредитора, яка вважається такою, що отримана поручителем, якщо вона надіслана рекомендованим або цінним листом на поштову адресу або електронну адресу поручителя, зазначені в договорі поруки, або повідомлені поручителем додатково, або вручена йому особисто (п.2.8 договорів поруки).
За умовами п. 4.1 договорів поруки цей договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами.
24.05.2023 між позивачем (Банк) та відповідачем-1 (позичальник) укладено Кредитний договір №328/В/2023-2, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором, генеральним договором, порядком та програмою (надалі – Кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти та інші платежі, в порядку та відповідно до умов цього кредитного договору та генерального договору (п. 1.1.1. кредитного договору).
Відповідно до підпунктів 2.1.1 - 2.1.6 п.2.1 кредитного договору банк видає, а позичальник отримує кредит на наступних умовах: розмір кредиту 4 000 000,00 грн; цільове призначення кредиту: фінансування оборотного капіталу позичальника; процентна ставка – процентна ставка є змінюваною та розраховується в порядку та відповідно до розділу 3 цього кредитного договору. Базова процентна ставка становить 21,91% річних. Максимальний розмір Базової процентної ставки за кредитом не може перевищувати 30% річних; дата повернення кредиту 31.01.2025; порядок видачі кредиту – шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника; повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом - згідно графіку погашення кредиту, оформленого додатком № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
У додатку № 1 від 24.05.2023 до кредитного договору сторонами узгоджено графік повернення кредиту.
Згідно з п. 2.4 та п. 2.5 кредитного договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Датою видачі кредиту є день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).
За змістом п.2.7 договору сторони погодили, що банк має право відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або вимагати дострокового повернення кредиту у випадках, зокрема, невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених цим договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим договором; несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту або його частини.
Відповідно до п. 3.1 договору за надання кредиту позичальник сплачує банку наступні комісії: за видачу кредиту 0,75% від суми наданого кредиту; для покриття операційних витрат банку з обслуговування кредиту в розмірі 0,75% від суми наданого кредиту.
Проценти нараховуються банком щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, визначеною відповідно до положень цього розділу (п.3.3 кредитного договору).
Пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим кредитним договором. Повернення кредиту може здійснюватися шляхом перерахування відповідної суми коштів у безготівковій формі.
Згідно з п. 4.7 договору банк у випадках, передбачених п. 2.7 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором, про що письмово повідомляє позичальника.
Пунктом 4.8 договору передбачено, що позичальник зобов`язаний протягом 10-ти банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, сплатити проценти та інші належні до сплати платежі за цим кредитним договором і програмою.
Цей договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов`язань (п. 10.1 кредитного договору).
Позивач на виконання умов кредитного договору перерахував Позичальнику кошти в розмірі 4 000 000,00 грн.
ТОВ "ТАРАГРО-С" звернулося 20.12.2023 до Банку з листом про відтермінування сплати тіла кредиту.
22.12.2023 сторонами укладено Додаток №1 до кредитного договору, яким сторонами погоджено графік повернення кредиту.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1-товариство з обмеженою відповідальністю "ТАРАГРО-С" взяті на себе договірні зобов`язання належним чином не виконував, не здійснював своєчасну сплату кредиту та нарахованих банком процентів. Станом на 14.05.2025 прострочена заборгованість за кредитом становила 1 296 946,758 грн, по нарахованих і несплачених процентах становила 48 602,72 грн.
Зважаючи на наявність вказаної заборгованості, банком надіслано Позичальнику лист-вимогу від 14.05.2025 за вих.№3629/0-05 про повернення кредиту, процентів.
Дана вимога залишена останнім без відповіді та реагування.
З 31.01.2025 Банком припинено нараховування процентів у зв`язку із закінчення терміну дії кредитного договору.
Крім того, 14.05.2025 позивач, на виконання п.2.8 договорів поруки, надіслав на адресу поручителів листи-вимоги №3630/0-05 та №3631/0-05 про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, які теж залишені без відповіді та задоволення.
За вказаних обставин, банк звернувся до суду із позовом про стягнення у солідарному порядку заборгованості в загальному розмірі 1 356 548,50 грн.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у цій справі оскаржується відповідачем-1 в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача-1, дійшов висновку про залишення її без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).
За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов укладеного між акціонерним товариством Акціонерно-комерційним банком "Львів" та товариством з обмеженою відповідальністю "ТАРАГРО-С" Генерального договору №328/В/2023 від 22.05.2023.
В подальшому, 24.05.2023 між позивачем та відповідачем-1 укладено Кредитний договір №328/В/2023-2.
Отже, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами 1-3 статті 1056-1 ЦК України врегульовано, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
З аналізу наведених норм права слідує, що зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника - повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.
На виконання умов Кредитного договору позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі згідно з умовами договору та надав відповідачу 1 кредитні кошти, що підтверджено меморіальним ордером №1033342 від 24.05.2023.
Нормами ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Судами з`ясовано, що в порушення умов Кредитного договору, відповідач 1 вчасно не повернув кредитні кошти та не здійснив інші обумовлені договором платежі, заборгувавши станом на час звернення з позовом 1 356 458,50 грн заборгованості (1 296 946,78 грн основного боргу, 48 602,72 грн заборгованості по відсотках, 10 999,00 грн.- заборгованості по комісії).
Як вбачається з матеріалів справи, факт прострочення виконання вказаного зобов`язання відповідачем 1 не заперечується.
Доказів на підтвердження повернення Банку кредитних коштів як в строк обумовлений у листі-вимозі, так і станом на час розгляду справи в суді, відповідачем 1 не представлено.
Щодо аргументу скаржника про неправильність та необгрунтованість розрахунку відсотків, а також про стягнення комісії без належних правових підстав.
Відповідно до ч.1.ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.62. Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Правовою підставою нарахування комісії є договір №1 від 15.08.2023 про внесення змін і доповнень до Генерального договору №328/В/2023 від 22.05.2025, укладений між банком та позичальником.
Відповідно до п.1 Договору (п. 3.1.2) щомісячна комісія за обслуговування цього договору становить фіксовану суму та сплачується позичальником кожного 01 (першого) календарного дня місяця, наступного за звітним, в наступному порядку: 
- з дати укладення цього Договору по 31.01.2025 р. включно, в сумі-7 800 (сім тисяч вісімсот) гривень.
Позивачем до позовної заяви додано розрахунок заборгованості та виписки по рахунках, в яких зазначені всі суми платежів, які здійснював позичальник, отже документи, що містяться в матеріалах справи є належними доказами щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, процентами та комісією (а.с. 5-6, 40-71). 
Апеляційний суд, здійснивши перевірку суми заборгованості згідно виписок по рахунку, вважає їх арифметично правильними та такими, що відповідаютьь умовам кредитного договору. Протилежного відповідачем-1 не надано. 
Щодо безпідставного покладення солідарної відповідальності на співвідповідачів.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч.1 ст.546 ЦК України).
Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
22.02.2025, з метою забезпечення виконання вимог за Генеральним договором №328/В/2023 від 22.05.2025 між позивачем (Банк) та ОСОБА_1 (відповідач-2, поручитель) укладено договір поруки №328/В/2023/Р-1, а також між позивачем (Банк) та ОСОБА_2 (відповідач-3, поручитель) укладено договір поруки №328/В/2023/Р-2 (договір поруки).
Відповідно до п. 1.6 Договорів поруки №328/В/2023/Р-1 від 22.05.2023 та №328/В/2023/Р-2 від 22.05.2023 поручитель шляхом підписання цього договору, виражає свою згоду на зміну основного зобов`язання, без необхідності будь-якого додаткового погодження з ним, включаючи випадки збільшення кредитних зобов`язань позичальника, пов`язані зі збільшенням ліміту кредитування, збільшенням розміру відсотків за користування кредитом, збільшення терміну кредитування та інших.
Отже, порукою за цим договором забезпечується основне зобов`язання з врахуванням усіх можливих змін до нього, включаючи збільшення обсягу відповідальності поручителя за основним зобов`язанням.
З огляду на викладене, аргумент скаржника про безпідставне покладення солідарної відповідальності на співвідповідачів спростовується матеріалами справи та укладеними договорами поруки.
Щодо аргументу скаржника про дострокову вимогу та наслідки її пред`явлення.
Відповідно до п. 2.1.5 дата повернення кредиту в повному обсязі-31.01.2025.
Акціонерне товариство "Акціонерно-комерційний банк "Львів" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом 12.06.2025, а отже до зазначених правовідносин не можуть бути застосовані вимоги як при достроковому стягненні кредитного зобов`язання та відсутності права для нарахування відсотків.
Апеляційний господарський суд, на підставі вищевикладеного, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі, помилковими, та такими, що грунтуються на неправильному розумінні відповідачем-1 норм матеріального та процесуального права, а тому вважає висновки суду першої інстанції правильними, звідси і заперечення наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу такими, що знайшли підтвердження в апеляційному суді.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тарагро-С", б/н від 06.10.2025– залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.09.2025 у справі №921/353/25 – залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний тест постанови виготовлено та підписано 27.03.2026.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.