Справа № 132/110/26
3/132/266/26 
ПОСТАНОВА
Іменем України
03 березня 2026 року            м. Ка линівка

Суддя Калинівського районного суду Вінницької області СЄЛІН Є.В., при секретарі судового засідання РИБАК І.Ю., за участі: особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката ТКАЧА Ю.А., потерпілої особи ОСОБА_2 та його представника – адвоката КОЗИРЄВА І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області, матеріал, який надійшов з батальйону патрульної поліції з обслуговування Хмільницького району Управляння патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про притягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мала Біла Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, непрацевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП документально не підтверджений, до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 – 05 січня 2026 року о 17год.30хв. на вулиці Фрунзе в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «Hyundai I30», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », перед перестроюванням, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та під час перестроювання в ліву смугу руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки (моделі) «Honda CR-V», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в тій смузі, у яку він мав намір перестроїтись, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 10.1, 10.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні даного адміністративного правопорушення не визнав, зазначивши, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, не відповідають дійсності, оскільки він правил дорожнього руху України не порушував, а винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є саме ОСОБА_5 . Просив закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. 
Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, приходжу до наступних висновків:
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Згідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року слідує, що ОСОБА_4 – 05 січня 2026 року о 17год.30хв. на вулиці Фрунзе в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «Hyundai I30», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », перед перестроюванням, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та під час перестроювання в ліву смугу руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки (моделі) «Honda CR-V», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в тій смузі, у яку він мав намір перестроїтись, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 10.1, 10.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, оформлений компетентним органом в межах повноважень наданих особі, яка його склала, в якому чітко викладено як суть правопорушення так і інші відомості, необхідні для правильного вирішення даної справи.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року (далі ПДР України), відповідно до Закону України «Про дорожній рух». Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Пункт 1.3 ПДР України визначає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Положеннями пункту 2.3(б) ПДР України передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зокрема зобов`язаний  бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до пункту 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Згідно пункту 10.3 ПДР України, у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР України).
Статтею 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна.
За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у пункті 26 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП, може бути будь-яка особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин. При цьому пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна має бути наслідком порушення Правил дорожнього руху.
Об`єктивна сторона складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, характеризується наступними елементами: діянням, тобто порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, яке може бути виражене як у дії, так і в бездіяльності; наслідками у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; а також причинним зв`язком між наведеними діяннями та наслідками.
Таким чином, для вирішення питання про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, слід встановити наявність факту порушення правил дорожнього руху та наявність причинного зв`язку між таким порушенням і спричиненням наслідків у виді пошкодження майна (у даному випадку пошкодження транспортних засобів).
Згідно з правовою позицією, викладеною в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Вина ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в повному обсязі доведена матеріалами справи, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, згідно якого,  ОСОБА_4 – 05 січня 2026 року о 17год.30хв. на вулиці Фрунзе в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, керуючи транспортним засобом марки (моделі) «Hyundai I30», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », перед перестроюванням, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та під час перестроювання в ліву смугу руху, не надав перевагу в русі транспортному засобу марки (моделі) «Honda CR-V», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в тій смузі, у яку він мав намір перестроїтись, та здійснив з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п.2.3(б), 10.1, 10.3 ПДР України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. 
- схемою місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є додатком до протоколу, в якій зафіксоване місце дорожньо-транспортної пригоди із зазначенням її прив`язки, графічно зображено та детально описано післяаварійне розташування транспортних засобів, конкретизовані погодні умови, стан покриття проїзної частини, наявність дорожніх знаків та розміти, а також перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортних засобів, отриманих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 
- письмовим поясненням ОСОБА_5 від 05.01.2026 року, згідно якого, він зазначає обставини, за наявності яких сталась дорожньо-транспортна пригода та вказує на ОСОБА_4 , як на особу, яка її вчинила;
- відеозаписами та фотознімками, наданими учасниками справи, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів на місці дорожньо-транспортної пригоди, та наявних на них механічних ушкоджень, отриманих внаслідок їх зіткнення.
Відповідно до положень частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, висновком експерта та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а згідно частини 2 цієї статті обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно приписів статті 252 КУпАП, суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282) визначено, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, знайшов своє підтвердження та повністю доведений поза розумним сумнівом в ході даного судового розгляду, а його дії за ст.124 КУпАП правильно кваліфіковано.
Твердження (доводи) ОСОБА_4 та його захисника – адвоката Ткача Ю.А. про те, що обставини, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, та відомості (дані), що зазначені в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, не відповідають дійсності, суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.
Суд звертає увагу на те, що за наявності у ОСОБА_4 фактичної можливості заперечувати щодо обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, а також відомостей (даних), зазначених в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, та викласти свої заперечення та/або застереження щодо суті правопорушення та його обставин, жодних дій з приводу цього не вчинив, та дії працівників поліції не оскаржував. Від надання письмових пояснень відмовився.
Відмову від надання письмових пояснень, відмову від ознайомленням та підписанням протоколу про адміністративне правопорушення, відмову від підписання схеми місця дорожньо-транспортної пригоди, суд розцінює, як відсутність у ОСОБА_4 аргументів на спростування обставин, які встановлені та зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, та відомостей (даних), наведених в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди. 
Під час розгляду справи, на спростування обставин, наведених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 559699 від 05.01.2026 року, а також відомостей (даних), зазначених в схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 та його захисника – адвоката Ткача Ю.А. належних та допустимих доказів не надали, клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи не заявили.
В контексті доцільності призначення та проведення у даній справі судової автотехнічної експертизи, суд зазначає наступне:
Статтею 273 КУпАП передбачено, що експерт призначається органом (посадовою особою), у провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення, у разі коли виникає потреба в спеціальних знаннях.
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до статей 252, 273 КУпАП, призначення експертизи, висновок якої, як і інші джерела доказів, не є обов`язковим для суду, що розглядає справу, є прерогативою суду.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Автотехнічна судова експертиза - це судова експертиза, пов`язана з дорожньо-транспортною подією (ДТП). Метою експертизи є встановлення технічного стану транспортних засобів, доріг і їх облаштування, дорожніх знаків і розміток, механізму дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), психофізіологічного стану водія та учасників ДТП.
Відповідно до розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5, основними завданнями автотехнічної експертизи є: установлення механізму ДТП та її елементів: швидкості руху (за наявності слідів гальмування та за пошкодженнями), гальмового та зупинного шляхів, траєкторії руху, відстані, пройденої ТЗ за певні проміжки часу, та інших просторово-динамічних характеристик пригоди. Установлення відповідності дій водія ТЗ у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у водія технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП. Перед автотехнічною експертизою можуть бути поставлені й інші завдання, вирішення яких пов`язане з дослідженням технічного стану ТЗ, дорожньої обстановки і дій учасників дорожньої події.
За вимогами статті 280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, перевіряються у спосіб та в порядок, що встановлений статтями 251, 252, 280 КУпАП.
В ході розгляду справи з`ясовані обставини справи, які потребують правової оцінки, необхідності в проведенні будь-яких експертиз для встановлення наявності порушень ПДР не вбачається, а тому відсутні достатні підстави для призначення та проведення по справі автотехнічної експертизи.
На переконання суду, в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті справи.
За нормами КУпАП, суду належить вирішити правове питання щодо наявності або відсутності факту порушення Правил дорожнього руху.
Таким чином, дані, які наявні в матеріалах справи, дають достатньо підстав зробити висновок з цього правового питання без призначення автотехнічної експертизи.
Призначення в справі судової експертизи є правом, а не обов`язком суду, вона здійснюється у разі встановлення судом недостатності доказів, наявних у матеріалах справи для можливості прийняття рішення за результатами її розгляду.
До показань свідків сторони захисту, а саме ОСОБА_7 (дружини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності), та ОСОБА_8 про те, що водій транспортного засобу марки (моделі) «Hyundai I30», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » - ОСОБА_4 , не порушував жодних вимог ПДР України, а винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є саме ОСОБА_5 , суд відноситься критично, оскільки вони не узгоджуються з наявними в матеріалах справи, протирічать вищенаведеним доказам, та спростовуються механізмом пошкоджень транспортних засобів.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Санкція статті 124 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до положень статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами
Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Призначаючи адміністративне стягнення в даній справі, суд враховує конкретні обставини справи, характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника ОСОБА_4 , ступінь його вини, майновий стан.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість та достатність застосування до ОСОБА_4 адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Дане стягнення на думку суду буде необхідним та достатнім для його виховання, попередження вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, та повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Дана справа не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.
З урахуванням цього, з ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665грн.60коп.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 124, 221, 283-284, 287, 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850грн.00коп. в дохід держави на рахунок на рахунок (IBAN) UA418999980313080149000002001, отримувач: ГУК у Вінницькій обл./Він.обл/21081300, (ЄДРПОУ) 37979858, код класифікації доходів бюджету: 21081300.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 665грн.60коп. на номер рахунку (IBAN) UA908999980313111256000026001, отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у зазначений строк, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується  подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП, та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя