ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2026 Справа № 914/3699/25 

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Підвисоцький завод будівельних матеріалів», с.Підвисоке Тернопільської обл.,
до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького, с.Віжомля Львівської обл.,
про: стягнення заборгованості в розмірі 345 885,81 грн. 
Суддя І. Б. Козак
При секретарі Р.Волошин
Представники сторін:
Від позивача: Мартищук Л.П. (поза межами приміщення суду);
Від відповідача: не з`явився.

На адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Підвисоцький завод будівельних матеріалів» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького про стягнення заборгованості в розмірі 342 707,46 грн.
Ухвалою суду від 03.12.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2026.
02.02.2026 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог на 4178,35 грн (вх.№471/26).
03.02.2026 судом прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 17.02.2026.
Правова позиція позивача.
У судове засідання 17.02.2026 представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав повністю із підстав наведених у позовній заяві. Позов обґрунтований тим, що на виконання умов Договору купівлі-продажу (поставки) № 03/08 від 21.08.2023 позивачем було поставлено Товар на загальну суму 770 484,00 грн, однак відповідачем було здійснено оплату за поставлений товар частково в розмірі 485 000,00 грн, несплаченою залишилась заборгованість в розмірі 285 484,00 грн.
Відтак просить суд стягнути (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог) 285 484,00 грн основного боргу, 14 037,40 грн 3% річних, 39 438,57 грн інфляційних втрат та 6925,84 грн пені.
Попередній розрахунок судових витрат позивача:
· 4294,26 грн – сплачений судовий збір.
· 15 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
Правова позиція відповідача.
Відповідач у судове засідання 17.02.2026 не з`явився, у поданому відзиві на позовну заяву, позовні вимоги визнав частково на суму 285 484,00 грн основного боргу, проти стягнення штрафних нарахувань заперечив. Зокрема відповідач вказує, що загальний розмір 3% річних становить 13 171,44 грн а не 13 183,71 грн як зазначає Позивач а тому, Відповідач вважає, що стягнення 3%річних в розмірі 12,27 грн. є безпідставним та просить суд відмовити Позивачу в межах цієї вимоги.
Загальний розмір пені становить 1882,17 грн. а не 6925,84 грн як зазначає Позивач тому стягнення пені в розмірі 5043,67 грн є безпідставним та просить суд відмовити Позивачу в межах цієї вимоги.
Також, просить суд зменшити розмір додаткових нарахувань на 90%. 
Відсутні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. відтак просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, до 7000,00 грн.
Позивач проти заперечень відповідача заперечив у відповіді на відзив, позовні вимоги підтримав та просив суд про їх задоволення у повному обсязі.
Обставини справи.
21 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Підвисоцький завод будівельних матеріалів» (Продавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу (поставки) № 03/08 (далі – Договір). 
За пунктом 1.1 Договору Продавець зобов`язується передавати (поставляти), а Покупець – приймати та оплачувати товар і послуги перевезення. Фактично предметом поставки за Договором є продукція виробничо-технічного призначення – вапнякове борошно. 
Загальна кількість, асортимент, одиниці виміру та ціна товару визначаються в індивідуальних замовленнях Покупця та зазначаються у специфікаціях, видаткових накладних і, за потреби, актах наданих послуг, що є невід`ємними частинами Договору (пункти 1.1, 2.1, 2.4, 2.5 Договору). 
Згідно з розділом 2 Договору, ціна товару та послуг з перевезення є договірною та визначається окремо для кожної партії товару у відповідних документів. Загальна вартість Договору формується шляхом додавання вартості всіх партій товару, поставлених за видатковими накладними (п. 2.4, 2.5 Договору). 
Відповідно до п. 3.1 Договору розрахунок за кожну узгоджену партію товару здійснюється шляхом 100 % передоплати на підставі виставленого рахунку-фактури. 
Разом з тим п. 3.5 Договору передбачає, що у випадку, якщо товар було відпущено без попередньої оплати або з частковою оплатою, Покупець зобов`язаний провести повний розрахунок за поставлений товар протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту відвантаження товару. 
На виконання Договору № 03/08 Позивач у серпні–вересні 2023 року поставив Відповідачу товар - вапнякове борошно в розмірі 770 484,00 грн, що підтверджується видатковими накладними за період серпень-вересень 2023 року.
Загальна сума оплат, здійснених Відповідачем, становить 485 000,00 грн.
05.06.2024 між ТОВ «Підвисоцький завод будматеріалів» та СТОВ ім. Данила Галицького було складено та підписано Акт звірки взаємних розрахунків, згідно з яким кінцеве сальдо заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 12.11.2025 становить 285 484,00 грн на користь Позивача.
Відповідач визнав вказану заборгованість в розмірі 285 484,00 грн.
У зв`язку з порушенням строків оплати заборгованості позивачем було нараховано на основну суму заборгованості (з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог), 14 037,40 грн 3% річних, 39 438,57 грн інфляційних втрат та 6925,84 грн пені.
Станом на дату винесення рішення відповідачем не подано доказів оплати заборгованості.
Оцінка суду.
Згідно з приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Між сторонами у справі виникли права і обов`язки на підставі Договору купівлі-продажу (поставки) № 03/08 від 21 серпня 2023 року.
Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджується факт одержання відповідачем товару - вапнякове борошно в розмірі 770 484,00 грн, який був оплачений відповідачем частково в розмірі 485 000,00 грн, несплаченою залишилась заборгованість в розмірі 285 484,00 грн.
Відповідач визнав вказану заборгованість у поданому відзиві на позовну заяву.
Так, згідно ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Матеріали справи не містять доказів того, що визнання відповідачем позову у цій справі суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, у зв 'язку суд приймає заяву відповідача про часткове визнання позову.
Таким чином вимога про стягнення основної заборгованості в розмірі 285 484,00 грн підлягає до задоволення повністю.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Здійснивши перерахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, за період зазначений позивачем, суд встановив правомірність до стягнення з відповідача 14 037,40 грн 3% річних та 39 438,57 грн інфляційних втрат у межах визначеного позивачем періоду.
На підставі п.6.4.Договору позивач нарахував відповідачу пеню на суму 6925,84 грн за період з 03.05.2024 по 03.11.2024. Здійснивши перерахунок, суд встановив, що до стягнення з відповідача підлягає 6865,89 грн пені, в стягненні решти пені в сумі 59,95 грн слід відмовити за необґрунтованістю.
Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних нарахувань на 90% суд зазначає наступне.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Завдання неустойки - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення неустойки спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
Застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості, водночас зменшення розміру штрафних санкцій не є обов`язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.
При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому, під винятковістю слід розуміти такі обставини, які дозволяють суду при обов`язковому застосуванні штрафних санкцій, передбачених договором або законом, їх зменшити, а не в будь-якому випадку, в разі подання стороною у справі клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.
Також слід зауважити, що штрафні санкції за своєю природою є засобами стимулювання боржника належним чином виконати свій обов`язок, а не покласти на нього додатковий, тому слід розуміти, що передбачені законом санкції будуть застосовані в разі порушення зобов`язань, а їх зменшення скоріше є виключенням.
Суд звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду. Господарський суд, оцінює надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності та на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №904/4685/18).
При цьому, виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру (постанова Верховного Суду від 30.03.2021 у справі 902/538/18).
При стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки.
При вирішенні питання про зменшення нарахованих штрафних санкцій суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).
У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
У свою чергу, наведені позивачем у відповіді на відзив доводи зводяться до того, що відповідач не навів у відзиві на позовну заяву обґрунтованих підстав та не надав жодного доказу для зменшення нарахувань.
Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання господарським судом оцінки поданим учасниками справи доказам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Оцінюючи наведені сторонами доводи, суд зазначає, що питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії та поданих боржником доказів. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 14.08.2018 у справі №903/827/17, від 30.08.2018 у справі №925/1587/17.
У будь якому випадку, наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій повинна документально підтверджуватися, зокрема якщо заявником відповідне клопотання обґрунтовується тими чи іншими обставинами.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Відповідно до ч.1 ст.169 статті 13 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Відповідно до п.1 ч.6 ст.165 ГПК України до відзиву додаються докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
На підтвердження викладених у відзиві доводів щодо зменшення на 90 % заявлених до стягнення штрафних нарахувань відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження викладених у відзиві міркувань.
Таким чином суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних нарахувань.
Судові витрати.
Сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача частково - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем заявлено до стягнення 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Як зазначено в ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Позивачем у позовній заяві було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи.
Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
До правової (правничої) допомоги належать надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат позивачем на професійну правову допомогу адвоката в сумі 15 000,00 грн ним надано: Договір про надання правової (правничої) допомоги №91 від 12 листопада 2025 року; Акт приймання виконаних робіт / наданих від 18 листопада 2025 року; платіжну інструкцію №1181 від 26.11.2025 на суму 15 000,00 грн та Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1119349 від 28.11.2025.
Договором про надання правової (правничої) допомоги №91 від 12 листопада 2025 року визначено, що гонорар Адвоката є фіксованим та становить 15 000,00 грн.
Оцінюючи зазначені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку з розглядом даної справи.
Відповідач заперечив щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу у відзиві на позовну оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн є завищеною, та створена з метою стягнення додаткових витрат з відповідача а тому просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, до суми 7000,00 грн.
В силу приписів ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України, сторона може заявити клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу в разі неспівмірності відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Дослідивши надані позивачем документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши заперечення відповідача щодо розміру цих витрат, суд враховуючи критерії співмірності, реальності, їх розумності та пропорційності до характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 10 000,00 грн, що зумовлює часткове задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та, відповідно, стягнення з відповідача на позивача вказаних витрат у розмірі 10 000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 219-221, 238-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Данила Галицького (адреса: 81067, Львівська обл., Яворівський р-н, село Віжомля; код ЄДРПОУ: 03763282) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Підвисоцький завод будівельних матеріалів» (адреса 47523, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Підвисоке, вул. Заводська, 3; код ЄДРПОУ 00291569) 285 484,00 грн основного боргу, 14 037,40 грн 3% річних, 39 438,57 грн інфляційних втрат та 6865,89 грн пені, 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 4293,49 грн судового збору.
3. В задоволенні решти позову – відмовити.
4. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.
6. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 17.02.2026.

Суддя Козак І.Б.