Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/334/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.04.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, 

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Велика Копаня, Берегівського району Закарпатської області у віці 89 років померла бабуся позивача ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.08.2009 року. Покійна ОСОБА_6 , являлась дружиною ОСОБА_7 , і рідною матір`ю батька позивача - ОСОБА_5 . На день смерті ОСОБА_8 була зареєстрована та постійно проживала у АДРЕСА_1 . Позивач та його батько ОСОБА_5 проживали з бабусею, тому позивач прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом.
Згідно Заповіту від 19.11.2008 року залишеного ОСОБА_6 , посвідченого секретарем виконкому Рацин М.С. бабуся позивача ОСОБА_6 заповіла все своє майно «заповідаю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Спадщина і перехід спадкових прав через нотаріальну контору не оформлялись і документи мною як спадкоємцем не отримувались. 
Після смерті бабусі ОСОБА_6 , позивач, як спадкоємець за заповітом, звернувся до Виноградівського районного суду для оформлення спадкових прав на спадкове майно. 
Рішенням Виноградівського районного суду від 29.10.2010 року (за справою № 2-1516/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 ) про визнання права власності на спадкове майно було вирішено: «Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на будинок з надвірними спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ». Дане рішення суду набрало законної сили 08.11.2010 року і було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.11.2010 року та отримано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, став власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .
В ході оформлення спадкових документів після смерті бабусі ОСОБА_6 позивачем було знайдено копію Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,81 га, яка розташована на території Великокопанської сільської ради, Берегівського району Закарпатської області, з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого громадянину України 07.02.2002 року серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72, із вказаним власником ОСОБА_6 
Дану земельну ділянку, яка зареєстрована згідно Державного Акту на право приватної власності на землю Серії IV-ЗК №020344 із вказаним власником ОСОБА_6 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було успадковано згідно заповіту позивачем– ОСОБА_1 , як єдиним спадкоємцем.
Тому на даний час виникла необхідність у зверненні до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку, оскільки позивач звертався до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори, однак отримав відмову від 11.12.2025 року за №397/01-16 .
Спадкоємцями за заповітом є тільки позивач ОСОБА_1 , а спадкоємцями першої черги за законом є діти бабусі позивача, які були всі залучені до розгляду судової справи у 2010 року і які подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , які є співвідповідачами. Діти спадкодавця ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 померли. 
Сторони та третя особа будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.
Позивач подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.
Відповідачі подали до суду заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутність.
Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, та визнання позову відповідачами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Велика Копаня, Берегівського району Закарпатської області померла бабуся позивача ОСОБА_6 , яка у Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 14.08.2009 року записана із прізвищем " ОСОБА_13 ".
Місцем відкриття спадщини є с.Велика Копаня, Берегівського району Закарпатської області,
За час свого життя бабуся позивача залишила заповіт на користь позивача, посвідчений секретарем виконкому Великокопанської сільської ради Рацин М.С. 19.11.2008 року.
Заповіт не змінено та не скасовано.
Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом.
Суд констатує, що позивач після смерті своєї бабусі відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, оскільки на день смерті спадкодавця проживав разом з нею, здійснював її догляд.
Рішенням Виноградівського районного суду від 29.10.2010 року (за справою №2-1516/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно ) було вирішено: «Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на будинок з надвірними спорудами, розташований в АДРЕСА_1 ». 
Дане рішення суду набрало законної сили 08.11.2010 року і було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.11.2010 року та отримано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Таким чином, позивач став власником житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . 
Поза увагою спадкодавця залишилася земельна ділянка загальною площею 0,81 га, яка розташована на території Великокопанської сільської ради, Берегівського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності, виданого громадянину України 07.02.2002 року серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72 із вказаним власником ОСОБА_6 . 
Дану земельну ділянку, яка зареєстрована згідно Державного Акту на право приватної власності на землю Серії IV-ЗК №020344 із вказаним власником ОСОБА_6 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було успадковано згідно заповіту позивачем – ОСОБА_1 , як єдиним спадкоємцем.
Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.
В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця на вказану земельну ділянку, позивач звернувся до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., де йому було надано лист відмову від 11.12.2025 року за №397/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку.
Разом з тим оригінал державного акта на земельну ділянку втрачено. 
Таким чином позивач не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку.
Відповідачі на спадщину не претендують, про що подали до суду відповідні заяви та відмовилися від спадщини на користь позивача.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.
Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). 
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Для подальшого утримання та збереження майна необхідно оформити право власності на спадкове майно, проте іншого шляху, окрім визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, не існує.
Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).
Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, статтями 5, 16, 328, 392, 1216, 1220, 1222, 1223, 1268, 1270, 1274 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд,- 

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на :
- земельну ділянку загальною площею 0,81 га, яка розташована на території колишньої Великокопанської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право приватної власності на землю виданого громадянину України 07.02.2002 року серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №72, із вказаним власником ОСОБА_6 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 23.04.2026.

Головуючий	Левко Т. Ю.