Баранівський районний суд Житомирської області    

Справа № 285/4411/24
Провадження № 2-др/273/3/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Бєлкіної Д.С., секретаря судового засідання Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Баранівка заяву представника позивача адвоката Ляхова Олександра Валерійовича про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані медичні послуги,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебувала цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані медичні послуги.
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані медичні послуги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» (ЄДРПОУ 41664758) заборгованість за надані медичні послуги в розмірі 33564,10 грн. 
09 березня 2026 року через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Ляхова О.В. про ухвалення додаткового рішення, в якому просив вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
08.04.2026 року до суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 про зменшення судових витрат на правову допомогу, в якому остання просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування клопотання вказано, що суми вартості послуг адвоката є завищеними, неспівмірними з ціною позову, адвокат приймав участь у справі в режимі відеоконференції поза приміщенням суду з використання власних технічних засобів, а тому не витрачав час на прибуття до суду, будь-яких пояснень відмінних від позовної заяви не надавав, а вартість складання претензії та досудової вимоги не може бути покладено у вартість витрат, бо в даних правовідносинах не передбачено обов`язкового досудового врегулювання. 
Заявник – представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» адвокат Ляхов О.В. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви був повідомлений належним чином. 
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду заяви була повідомлена належним чином.
Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви.
У відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд, вивчивши заяви сторін та матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що представництво інтересів позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» здійснював адвокат Ляхов О.В. 
Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст. 133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так, згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У своїй заяві представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1ст.141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Разом із тим, відповідно до частини восьмої ст. 41 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановляється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Рішення Баранівського районного суду Житомирської області було ухвалено 03.03.2026 року. До закінчення судових дебатів представник позивача адвокат Ляхов О.В. не надав доказів про розмір понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а лише зазначив про них у своїй позовній заяві та в судовому засіданні.
Вже після прийняття рішення по справі засобами системи «Електронний суд» 09.03.2026 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» адвокат Ляхов О.В. направив суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучив копію договору про надання правової допомоги від 01.01.2022 року, ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1091634 від 19.06.2024 року про представництво інтересів ТОВ «Медібор Плюс» адвокатом Ляховим О.В., додаток №2 до Договору від 22.04.2024 року та Акт виконаних робіт №1-2 (а.с. 177-180 ).
Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільне-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.11.2021 року у справі №346/5196/19 зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді на предмет їх пропорційності складності справи, враховуючи принципи розумності, справедливості і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим на їх виконання, наявність поданих стороною відповідача заперечень щодо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заява представника позивача адвоката Ляхова О.В. підлягає до часткового задоволення та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені і документально підтвердженні витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:
Заяву представника позивача адвоката Ляхова Олександра Валерійовича про винесення додаткового рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані медичні послуги - задовольнити. 
Ухвалити додаткове судове рішення у цивільній справі №285/4411/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані медичні послуги.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медібор Плюс» (ЄДРПОУ 41664758) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. 
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя         Бєлкіна Д.С.