Справа №504/668/26
Провадження №2/504/2628/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07.04.2026	с-ще Доброслав	

Доброславський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді – Жовтан П.В.,
за участю секретаря судових засідань – Сокурцової Т.О.,
позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Доброславського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини. Позов обґрунтовано тим, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Доброславського районного суду Одеської області від 01.12.2025р. їх шлюб розірвано. В шлюбі у них народилася дитина, син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В даний час позивач знаходиться у відпустці по догляду за сином, але відповідач не надає їй матеріальної допомоги на утримання. Позивач вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання, як дружину, з якою проживає дитина, так як він знаходиться у працездатному віці та може працювати. Вона не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат, вона немає. Дитина зареєстрована та проживає із нею. Таким чином, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дружини не досягнуто. Отже позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, з дня подачі позову до суду, до досягнення дитиною трирічного віку.
Відповідач надав заперечення на позов (яке суд розцінює як відзив), в якому вказав, що з позовними вимогами не згоден. Вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів, оскільки у позивачки є інші джерела доходу. Вона активно веде сторінку в соціальних мережах, де пропонує послуги депіляції на дому, за що отримує гроші і не повідомляє податкову службу та суд про свої доходи. Вона не сплачує податок на доходи, але в нього є переписки з її сторінки в соціальних мережах, яку можна ідентифікувати за номером телефоном ті іменем, де вона оформлює замовлення на депіляцію, називає вартість роботи та вказує місце роботи з клієнтом. По-друге, позивач працює продавцем у своєї сестри в магазині квітів, проте господарка магазину приховує, що в неї працює найманий працівник. Позивачка обманює суд в тому, що мешкає за адресою місця реєстрації, однак фактично вона мешкає за іншою адресою разом з цивільним чоловіком. Він особисто сплачує аліменти на утримання дитини, неодноразово намагався зустрітися із сином, однак позивачка відмовляла. Від речей для дитини вона відмовляється, згідна приймати допомогу тільки в грошовому вигляді. Таким чином, відповідач вважає, що вимоги ґрунтуються на маніпуляції.
Позивач ОСОБА_1 надала відповідь на відзив, вказавши, що твердження відповідача є голослівними, вона не працює, доходу немає, вона пройшла курси воскової депіляції, клієнтів немає, сторінка в соц.мережах має лише дві публікації, вона тільки навчається, а скріни з перепискою є провокацією. Вона не працює в магазині квітів, господаркою магазину є її сестра і вона лише часто приходить до магазину. Стосовно того, що вона проживає із співмешканцем зазначила, що вона молода, вільна жінка, має стосунки з іншим чоловіком, який проживає в іншому населеному пункті, вони зустрічаються та на вихідні їздять один до одного, іноді вона гостює в нього, однак це не спростовує той факт, що дитина живе із нею, завжди знаходиться із нею та вихованням дитини займається саме вона.
В судове засідання, призначене на 07.04.2026р. позивач ОСОБА_1 не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена своєчасно, належним чином, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, тому суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача.
В судове засідання, призначене на 07.04.2026р., відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений своєчасно, належним чином, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає.
На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Рішенням Доброславського районного суду Одеської області від 01.12.2025р, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 12.04.2024р. Доброславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №45.
Судом встановлено, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. При цьому суд зазначає, що доводи відповідача про те, що останні пів року позивачка проживає не за адресою місця реєстрації, а мешкає разом з цивільним чоловіком за іншою адресою, не мають значення для вирішення даної справи., оскільки обставина проживання дитини разом із матір`ю не оспорюється відповідачем.
Згідно ч.ч.2, 4, 6 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.
Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Аналізуючи вищевказані норми закону, Верховний Суд України в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, провадження № 61-28943св18, дійшов висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
В постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Отже, доводи відповідача про те, що позивачка нібито працює та отримує дохід не мають значення для розгляду справи по суті.
Водночас, суд враховує, що відповідачем не надано жодного доказу стосовно його матеріального стану (навіть копії рішення/судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, на яке він посилається), при цьому його заперечення не містять аргументів стосовно неможливості сплати аліментів у запропонованому позивачкою розмірі.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які повинні сплачуватися відповідачем на утримання дружини, суд враховує, що дитина ОСОБА_3 не досяг трьох років, працездатний, молодий вік відповідача, відсутність зі сторони відповідача доказів щодо його незадовільного матеріального стану, а також встановлений законом розмір прожиткового мінімуму. При цьому суд вважає, що стягнення аліментів у запропонованому позивачем розмірі відповідатиме вимогам закону та не порушить прав сторін.
Згідно ч.1 ст.191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з стягнення з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме 19.02.2026р. до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. 
Рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривень 20 коп. на користь держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя 	П. В. Жовтан