ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20460/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 року в адміністративній справі №160/20460/25 (головуючий суддя першої інстанції – Кучма К.С.) за позовом ОСОБА_1 до Мобілізаційної комісії Індустріального районного центру комплектування та соціальної підтримки, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Мобілізаційної комісії Індустріального районного центру комплектування та соціальної підтримки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо відсутності дій з розгляду та надання відповіді на його заяву від 12.05.2025 року про оновлення персональних даних відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами від 18.05.2024 року, надання довідки (витягу) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби, розгляд заяви про відстрочення від мобілізації від 12.05.2025 року на підставі пп.13 п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.11 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи, яка потребує його постійного стороннього догляду, надання довідки (затвердженої форми 6 «Порядку») про відстрочення від призову встановленого законом зразка;
- зобов`язати відповідача-1 розглянути по суті його заяву від 12.05.2025 року про оновлення персональних даних відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами від 18.05.2024 року, надання довідки (витягу) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби, розгляд заяви про відстрочення від мобілізації від 12.05.2025 року на підставі пп.13 п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.11 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи, яка потребує його постійного стороннього догляду, надання довідки (затвердженої форми 6 «Порядку») про відстрочення від призову встановленого законом зразка, про що надати інформацію про прийняте рішення стосовно поданої заяви.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.05.2025 року направлено до Мобілізаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про внесення (оновлення) даних, взяття на облік, розгляд і надання відстрочки і видачі документу встановленого зразка. Однак, відповіді на заяву від 12.05.2025 року надано не було, інформацію про прийняте рішення і причини відмови не повідомлено.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не захистив право позивача виходячи із принципу верховенства права і застосував «надмірний формалізм» спотворюючи вимоги закону і основні завдання адміністративного судочинства.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2025 року позивач звернувся до голови Мобілізаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою-2 (повторна вимога) про внесення (оновлення) даних, взяття на облік і видачі військово-облікового документу встановленого зразка (на підставі постанови КМУ №560), в якій просив:
- розглянули заяву і надати письмову відповідь у строк - встановлений ст.20 Закону України «Про звернення громадян»;
- оновити надані ним персональні дані відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надати довідку (витяг) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби;
- розглянути заяву про відстрочення від мобілізації від 15 липня 2024 р. і 12 травня 2025 р. на підставі пп.13 п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.11 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи, яка потребує його постійного стороннього догляду;
- надати довідки (затвердженої форми 6 «Порядку») про відстрочення від призову встановленого законом зразка.
Позивачем на підтвердження відправлення заяви від 12.05.2025 року додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання 21.05.2025 року, в графі найменування адресата зазначено « ІНФОРМАЦІЯ_4 », проте відповіді на вказану заяву позивач не отримував.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частинами першою, третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон №3543-XII (далі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
У розумінні статті 1 Закону №3543-XII мобілізацією вважається комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-ХІІ призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою КМУ від 16.05.2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).
Відповідно до п.п.56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним, які перебувають на військовому обліку в розвідувальних органах, СБУ, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період наказами керівників відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ утворюються відповідні комісії. Надання військовозобов`язаним відстрочок комісіями, утвореними в розвідувальних органах, СБУ, здійснюється відповідно до цього Порядку.
Питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються.).
Згідно із п.58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Відповідно до п.60 Порядку № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.
Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.
Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.
Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно із додатком 6.
Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно із додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/69-ВР (далі-Закон №393/69-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ч.6 ст.5 Закону №393/69-ВР письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
Згідно із ч.1 ст.7 Закону №393/69-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Частиною 1 статті 20 Закону №393/69-ВР визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
З аналізу зазначених норм, особа набуває право на розгляд свого звернення після подання такого звернення у встановленому порядку.
Як встановлено судом першої інстанції, 12.05.2025 року позивач звернувся до голови Мобілізаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою-2 (повторна вимога) про внесення (оновлення) даних, взяття на облік і видачі військово-облікового документу встановленого зразка (на підставі постанови №560). На підтвердження відправлення заяви від 12.05.2025 року додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання 21.05.2025 року.
Проте, надане позивачем рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не ідентифікує ані заяви, ані долучених до неї документів, та не дає можливості суду достеменно встановити, які ж саме заяви/документи, тобто предмет поштового відправлення позивачем надсилалися відповідачу-1.
Водночас описи вкладення з відбитками календарного штемпеля відділення поштового зв`язку, передбачені правилами поштового зв`язку, із зазначенням найменувань вкладень, кількості предметів, які б можна було ідентифікувати із долученими до позовної заяви квитанціями АТ «Укрпошта» позивач не надав.
Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що ухвалою суду від 29.09.2025 року витребувано від відповідача-2 належним чином завірену копію заяви позивача від 12.05.2025 року та копії доданих до неї документів, яка була подана для розгляду питання щодо оновлення персональних даних відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зі змінами від 18.05.2024 р., надання довідки (витягу) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби та заяви про відстрочення від мобілізації та рішення прийнятого за наслідками розгляду вказаної заяви. Однак, відповідачем-2 у відзиві на позов вказано, що заява від 12.05.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 від позивача не надходила, в журналі вхідної кореспонденції відсутні відомості про надходження зазначеної заяви. Також відсутні відомості в журналі реєстрації заяв на відстрочку від призову.
З урахуванням наведеного, оскільки заяву-2 від 12.05.2025 року про внесення (оновлення) даних, взяття на облік і видачі військово-облікового документу встановленого зразка (на підставі постанови №560), відповідач-2 не отримував, то її розгляд та ухвалення відповідних рішень чи вчинення будь-яких інших юридично значущих дій не могли відбутися.
Не встановлення судом факту надходження заяви-2 від 12.05.2025 року про внесення (оновлення) даних, взяття на облік і видачі військово-облікового документу встановленого зразка (на підставі постанови №560), виключає висновок щодо бездіяльності стосовно розгляду відповідного звернення, оскільки відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» перебіг строку на розгляд звернення громадян обраховується саме з дати надходження відповідного звернення.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду справи не встановлено протиправної бездіяльності відповідача-1 щодо розгляду та надання відповіді на заяву від 12.05.2025 року про оновлення персональних даних відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами від 18.05.2024 року, надання довідки (витягу) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби, розгляд заяви про відстрочення від мобілізації від 12.05.2025 року на підставі пп.13 п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.11 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи, яка потребує постійного стороннього догляду, надання довідки (затвердженої форми 6 «Порядку») про відстрочення від призову встановленого законом зразка, тому позовна заява не підлягає задоволенню.
Підстави для задоволення похідних позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 розглянути по суті заяву від 12.05.2025 року про оновлення персональних даних відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зі змінами від 18.05.2024 року, надання довідки (витягу) про оновлення даних в реєстрі військовозобов`язаних для пред`явлення працівникам ТЦК у разі потреби, розгляд заяви про відстрочення від мобілізації від 12.05.2025 року на підставі пп.13 п.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз.11 ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи, яка потребує його постійного стороннього догляду, надання довідки (затвердженої форми 6 «Порядку») про відстрочення від призову встановленого законом зразка, про що надати інформацію про прийняте рішення стосовно поданої заяви, - також відсутні.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, апеляційний суд бере до уваги висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якій зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/20460/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року в адміністративній справі №160/20460/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак