Справа№751/10814/25 
Провадження №3/751/191/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року місто Чернігів

СУДДЯ НОВОЗАВОДСЬКОГО РАЙОННОГО СУДУ МІСТА ЧЕРНІГОВА
Овсієнко Ю.К. 
за участю представника особи, відносно якої складено протокол – адвоката Приходька О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова справи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , -
Встановив:
05.12.2025 о 15 год 11 хв, в м. Чернігів, вул. Ріпкінська, 4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «SUBARU LEGACY», н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місті зупинки за допомогою приладу Alcotest Drager 0221 та у встановленому законом порядку у лікаря – нарколога відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. Про відповідальність за ст. 130 КУпАП попереджений.
Крім того, 05.12.2025 о 15 год 11 хв в м. Чернігів, вул. Ріпкінська, 4, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «SUBARU LEGACY», н.з. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР. Про відповідальність за ст. 130 КУпАП попереджений.
За даними фактами відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
З огляду на викладене, суд вважає за доцільне об`єднати адміністративні матеріали, що надійшли з Управління патрульної поліції в Чернігівській області, про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, в одне провадження.
У судове засідання особа, щодо якої складені протоколи,
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, особисто не з`явився, забезпечив представлення своїх інтересів адвокатом. 
Представник особи, відносно якої складено протоколи про адміністративне правопорушення – адвокат Приходько О.М. в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 міг вчините лише одне правопорушення, має контузію і проходить лікування в психіатричній лікарні, на підтвердження надав виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, крім того, просив розстрочити платіж по сплаті штрафу на 12 місяців.
Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вислухавши думку представника особи, відносно якої складено адміністративні протоколи, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 251 КУпАП). 
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У рішенні Європейського суду з прав людини у складі його Великої палати по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У п. 1.10 Правил дорожнього руху визначені терміни: водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії; механічний транспортний засіб – транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.
Керування транспортним засобом – виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, Касаційний адміністративний суд Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2019 року в справі № 404/4467/16-а зазначив, що керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом – це умисне виконання особою функцій водія, шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Отже, ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно норм, встановлених законами держави Україна.
Частина 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із пунктом 2 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України
09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція № 1452/735), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях в справах «Коробов проти України», «Кобець проти України», «Берктай проти Туреччини» та «Лавенте проти Латвії» зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, – є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
У рішенні в справі «Проніна проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Суд безпосередньо дослідив та оцінив всі докази у справі, а саме:

протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 532513 та ЕПР 1 № 532497 від 05.12.2025; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 05.12.2025; направлення водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 05.12.2025; відеозаписи до протоколів серії ЕПР 1 № 532513 та ЕПР 1 № 532497 від 05.12.2025; постанову про накладенняч адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 05.12.2025 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП; рапорти інспектора взводу № 2 роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП та заступника командира роти № 1 БУПП в Чернігівській області ДПП від 05.12.2025, та дійшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, які повністю узгоджуються між собою та відповідають дійсним фактичним обставинам справи встановленим у судовому засіданні.
Вимоги щодо оформлення протоколів про адміністративні правопорушення органами поліції встановлено Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1376 (далі – Інструкція № 1376).
Інструкцією № 1376 встановлено порядок оформлення в органах Національної поліції України, у тому числі в їх структурних (відокремлених) підрозділах, матеріалів про адміністративні правопорушення, порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також визначено порядок контролю за дотриманням законодавства під час оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.
Тобто, вищевказані положення КУпАП та Інструкції № 1376 визначають правила допустимості і відповідності доказів, що є гарантом їх достовірності та істинності, а положення Інструкції 1452/735 та Порядку № 1103 – підстави та правила проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, у встановленому порядку в закладі охорони здоров`я, перелік яких затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейськими законодавства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення.
Із відеозапису вбачається, що автомобіль марки «SUBARU LEGACY», н.з. НОМЕР_2 рухався під керуванням ОСОБА_1 та був зупинений працівниками патрульної поліції за порушення ПДР, а саме, виїжджаючи з АЗС «ОККО» не виконав вимогу дорожнього знаку «Рух праворуч» та здійснив поворот ліворуч. Під час спілкування з водієм, у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, про що йому о 15:18 год повідомлено та запропоновано пройти огляд, на що ОСОБА_1 сказав, що не пив нічого, тільки енергетик, крім того, повідомив, що приймає ліки, від яких спить, сказав: «Наркотики приймаю». Пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відмовився як на місці за допомогою приладу Драгер, так і в лікаря-нарколога, наголошуючи, що не залишить тут автомобіль, а проїде на огляд лише коли поставить автомобіль вдома. При цьому поліцейським було роз`яснено про відповідальність за таку відмову. 
Під час спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 постійно наголошував, що приймає наркотики, навіть в розмові по телефону о 15:27 год він повідомив: «Я наркотики приймав - таблетки, які по психології, а на алкоголь з ними не поїду, я енергетик п`ю».
О 15:32 год інспектор запитала у ОСОБА_1 , коли він останній раз вживав наркотичні речовини, на що він відповів: «Я постійно вживаю таблетки і всі мені говорять, що я п`яний».
О 15:33 год ОСОБА_1 було оглянуто, він повідомив, що у нього була травма голови – контузія, інспектор повідомила про виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці і запропонувала пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, водій від проходження огляду у лікаря-нарколога в медичному закладі відмовився, просив проїхати до нього додому, щоб взяти виписки про те, що він вживає таблетки (о 15:41 год). Інспектор запитала, чи містять лікарські препарати наркотичні речовини, на що ОСОБА_1 повідомив, що «Так». Інспектор роз`яснила, що не можна керувати транспортним засобом під дією наркотичних речовин, однак ОСОБА_1 запитав: «Де це написано, що не можна керувати?». Поліцейським роз`яснено водію його права та попереджено про відповідальність за відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння.
Вказані ознаки наркотичного сп`яніння були об`єктивними та реальними. Більше того, ОСОБА_1 сам декілька разів на відео наголошував, що він вживає ліки, які містять наркотичні речовини, що підтверджується відеозаписом, та свідчить про об`єктивність ознак та підставність подальших вимог щодо проходження огляду.
Окрім того, оголошення працівником поліції виявлених у водія ознак передував його детальний огляд, і лише після виявлення поведінки, що не відповідає обстановці, вираженого тремтіння пальців рук, звужених зіниць, які не реагують на світло, з урахуванням його подальшої емоційної поведінки, давали більш чим обґрунтовані підстави для підозри про перебування в стані наркотичного сп`яніння.
При цьому суд підкреслює, що визначення ознак сп`яніння, відповідно до Інструкції, є прерогативою саме поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України, при цьому вказана Інструкція не зобов`язує визначати саме три ознаки наркотичного сп`яніння, а тому за об`єктивної неможливості на стадії судового розгляду справи перевірити відсутність чи наявність звужених зіниць, які не реагують на світло, суд приходить до переконання про достатність інших об`єктивних ознак наркотичного сп`яніння для висновку, що інспектором поліції було правомірно запропоновано водієві ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Суд при обґрунтуванні вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.2.5 ПДР також враховує усвідомлену відмову від проходження огляду, незважаючи на детальне роз`яснення інспектором поліції наслідків такої відмови. Про існування будь-яких об`єктивних причин, які б перешкоджали пройти медичний огляд, водій, окрім небажання залишати на місці зупинки свій автомобіль, не повідомляв. 
Наданим відеозаписом переконливо та в достатній мірі підтверджені обставини викладені в протоколах, виконання працівниками поліції вимог КУпАП при їх складанні та дотримання процедури при виявленні у водія ознак сп`яніння.
На виконання положень ч.3 ст.268 КУпАП, інспекторами поліції було надано можливість ОСОБА_1 подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколів. Натомість, останній від надання будь-яких пояснень відмовився. 
В ході судового розгляду обставин, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість уповноважених осіб, які складали протоколи відносно ОСОБА_1 у результатах розгляду справи або притягненні останнього до адміністративної відповідальності не встановлено.
За встановлених фактичних обставин справи, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 , порушуючи вимоги п.2.5 ПДР, скоїв правопорушення, що передбачене диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки вищезазначені факти його вини є переконливими, достатніми, в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в доказах, які містяться в матеріалах справи, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання. 
Суд вважає, що обов`язок проходження огляду на визначення стану наркотичного та алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку жодним чином не суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки користування автомобілями є потенційною загрозою заподіяння серйозних травм.
Суд також враховує, що рапорт поліцейського за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує керівництво про законність та обґрунтованість дій поліцейських під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, хоча рапорт і не є окремим доказом, проте вказаний документ містить інформацію, яка повністю узгоджується з іншими доказами по справі та не суперечить їх змісту.
Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно з ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, передбачених статтями 34, 35 КупАП, які відповідно пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, судом не встановлено. 
З врахуванням ступеню та характеру вчиненого правопорушення, який становить підвищену суспільну небезпеку у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, особи порушника, ступеню його вини та відношення до скоєного адміністративного правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП не містить альтернативного адміністративного стягнення, суд вважає, що ОСОБА_1 скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.130 КУпАП, а тому на нього необхідно накласти адміністративне стягнення у межах санкції статті. 
Щодо заявленого клопотання представника особи, відносно якої складено протоколи – адвоката Приходька О.М. про розстрочення суми штрафу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 298 КУпАП, постанова про накладання адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Згідно зі ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною 1 статті 33 даного Закону передбачене право особи за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. 
Зі змісту вказаної норми вбачається, що підставою вирішення судом питання про відстрочку або розстрочку виконання є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. 
ОСОБА_1 має захворювання, внаслідок яких доводиться проходити лікування і якеі вимагають матеріальних витрат, через що останній має скрутне матеріальне становище, а тому суд вважає, що зазначені обставини ускладнюють виконання постанови суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розстрочення сплати суми штрафу на строк 12 місяців.
Оскільки ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , останній підлягає звільненню від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 23, 33, 35, 36, 40-1, ч. 1 ст. 130, 245, 251, 252, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -  

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративні справи №751/10814/25 та №751/10816/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП – об`єднати в одне провадження, присвоївши справі номер №751/10814/25, провадження №3/751/191/26.
Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень (Отримувач коштів: ГУК у Черніг. обл /21081300; КОД ЄДРПОУ: 37972475; Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО 899998; Рахунок UA528999980313070149000025001; КБКД 21081300; Призначення платежу *; 21081300) з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1(один) рік.
Розстрочити ОСОБА_1 сплату штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., строком на дванадцять місяців з дня набрання законної сили постановою суду, тобто до 17 квітня 2027 року, встановивши щомісячну суму виплати штрафу в розмірі 1416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) грн 00 коп, а в останній місяць – 1424 (одна тисяча чотириста двадцять чотири) грн 00 коп.
На постанову протягом десяти днів з дня її винесення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова. 

Суддя:         Ю. К. Овсієнко