ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 711/7925/25		
Провадження № 22-ц/821/226/26		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.
секретаря - Кукушкіної А. О.,

учасники справи: 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі по тексту ТОВ «Він Фінанс», Товариство) звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивувало тим, що 04.07.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 214269, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 3 500,00 грн.
12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами.
12.04.2018 укладено Додаткову угоду № 8 та підписано реєстр прав вимоги № 9 від 15.11.2018 про те, що за цим реєстром новому кредитору – ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» передано право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018.
25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс».
У зв`язку з порушенням зобов`язань зі сплати кредиту заборгованість відповідача становить 19 915,58 грн, з яких 15 215,00 грн - заборгованість за кредитом.
Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, вважає що у відповідача виник обов`язок щодо сплати 3% річних у сумі 1 370,60 грн та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у сумі 3 326,98 грн.
В зв`язку з вищевикладеним, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованості за Кредитним договором № 214269 від 04.07.2018 в розмірі 19 912,58 грн, яка складається з: суми заборгованості – 15 215,00 грн, суми інфляційних втрат – 3 326,98 грн, суми 3% річних – 1 370,60 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.09.2025 позовну заяву ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю на розгляд до Соснівського районного суду м. Черкаси. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.10.2025 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінас», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Він Фінанс» - Романенко М. Е. 28.11.2025 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.10.2025 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 214269 від 04.07.2018 в повному обсязі.
Вважає оскаржуване рішення таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв`язку з неправильністю та неповнотою дослідження доказів та встановлення обставин справи.
Зазначає, що Договором факторингу №1 від 12.04.2018, крім іншого, встановлено, що у випадку укладення між сторонами більш, ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній, такі додатки до Договору є невід`ємною частиною Договору факторингу.
Заявник стверджує, що районний суд неправильно застосував норми матеріального права, зазначивши додаткову угоду і реєстр до додаткової угоди (щодо Договору факторингу від 12.04.2018) як майбутню вимогу, оскільки у Договорі факторингу від 12.04.2018 не визначені майбутні вимоги, а передбачено укладення додаткових угод, тобто зміни і доповнення через укладання таких, що не суперечить чинному законодавству.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №214269 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого Товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору).
Пунктом 1.4. Договору визначено строк кредиту – 20 днів.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши Договір факторингу № 1 від 12.04.2018 та Додаткову угоду № 8 до договору факторингу № 1 з ТОВ «Авентус Україна».
Відповідно до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія та ТОВ «Авентус Україна», у розділі «Визначення термінів» зазначено, що «Боржник» – фізична особа, з якою укладено Кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим Договором (п. 1.1. Договору).
«Кредитний договір» - кредитний договір, укладений між клієнтом і боржником, права вимоги за яким відступаються, та який відповідає наступним критеріям: боржником за Кредитним договором виступає фізична особа та кредит не забезпечується заставою; кількість днів прострочення платежу за Кредитним договором складає 61-75 днів. Інші строки прострочення платежу можливі тільки, якщо фактор попередньо погоджує реєстр з іншими строками прострочення (п. 1.2. Договору).
«Право вимоги» – означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому (п. 1.4. Договору).
За вказаним Договором передаються ті вимоги, з якими укладений Договір кредиту на момент укладення Договору факторингу, та які мають прострочення термінів платежу.
За умовами Додаткової угоди № 8 до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, яка укладена 15.11.2018, сторони погодили внести зміни до пунктів 3.1.1., 3.1.2. Договору факторингу № 1, що стосуються умов фінансування та порядку розрахунків.
До позовної заяви додано витяг з форми реєстру прав вимог № 9, з якого вбачається, що за номером 472 зазначено боржника ОСОБА_1 , номер договору 214269, загальна сума заборгованості – 4 760,00 грн.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає приведеним нормам права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Він Фінанс» суд першої інстанції виходив з того, що:
- Договір № 214269 про надання фінансового кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений 04.07.2018, тоді як Договір факторингу № 1 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він Фінанс») та ТОВ «Авентус Україна», на який посилається позивач як на підставу переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 , був укладений 12.04.2018 майже за три місяці до укладення Договору № 214269 від 04.07.2018, тобто, на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником;
- Додаткова угода № 8 від 15.11.2018 хоча і укладена після настання строку виконання за Договором № 214269, однак вона не містить жодних умов, які б стосувалися передачі прав вимог за новими кредитними договорами;
- ТОВ «Він Фінанс» не набуло прав первісного кредитора, а отже не має права пред`являти свої вимоги за Договором № 214269 про надання фінансового кредиту, укладеним 04.07.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
З висновком районного суду про відмову у задоволенні позову ТОВ «Він Фінанс» апеляційний суд погоджується, однак зазначеного місцевий суд дійшов з помилкових мотивів, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2018 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено Договір факторингу № 1 (а.с. 23-25).
Згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п. 2.1. Договору факторингу № 1).
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 1 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку (п. 4.1. Договору факторингу №1).
Відповідно до п. 8.1. Договору факторингу № 1 цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками.
Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2018, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором (п. 8.2. Договору факторингу № 1).
15.11.2018 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) укладено Додаткову угоду № 8 до Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, якою викладено п. 1.1. та п. 1.2. Договору в новій редакції. Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 21.12.2018, або до повного виконання обов`язків з боку сторін (а.с. 16).
Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 9 від 15.11.2018 ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за Договором № 214269 від 04.07.2018 у сумі загальної заборгованості 4 760,00 грн (а.с. 38).
Згідно із наказом ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 № 55-к на виконання протоколу № 1706 загальних зборів Товариства від 25.07.2024 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс» (а.с. 30,34).
Довідкою № 84/25-Г від 03.04.2025 ТОВ «Авентус Україна» підтвердило здійснення ТОВ «Він Фінанс» (до зміни назви ТОВ «Довіра та гарантія») розрахунків за відступлення права вимоги до позичальників ТОВ «Авентус Україна», відступлення яких відбулось на підставі Договору факторингу № 1 від 12.04.2018, з усіма додатковими угодами до нього. Розрахунки проведені у повному обсязі, станом на звітну дату заборгованість відсутня (а.с. 42).
До позову ТОВ «Він Фінанс» надано Індивідуальну частину договору № 214269 про надання фінансового кредиту від 04.07.2018, сторонами якого є ТОВ «Авентус Україна» (товариство) та ОСОБА_1 (клієнт), відповідно до п. 1.1. якого Товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с. 27-28).
У п. 1.2. Договору вказано, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0,01 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (3,29 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4. цього Договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту.
Строк дії договору 20 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 20 днів (п. 1.4. Договору).
Кредит надається шляхом: - перерахування Товариством грошових коштів на банківський рахунок клієнта; - здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п. 1.5. Договору).
Пунктом 1.7. Договору встановлено, що невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті www.creditplus.ua. Підписуючи цей Договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Відповідно до п. 3.4. Договору у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1. пункту 1.2. цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4. цього Договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов Договору.
У випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити Товариству:
- пеню в розмірі 3 % від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів;
- на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн;
- на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн;
- на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п. 4.4. Договору).
У Додатку № 1 до даного Договору міститься графік розрахунків до Договору про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018, у якому зазначені: дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не пізніше 24.07.2018, сума кредиту 3 500,00 грн, сума нарахованих процентів 6,30 грн, разом до сплати 3 506,30 грн, також вказані реквізити для оплати (а.с. 29).
Проте, зазначений Договір про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018 та Додаток № 1 до нього не підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором, оскільки у графі для підпису зазначено «КЛІЄНТ», відображення одноразового ідентифікатору відсутнє.
Рядки з місцем для фізичного підпису директором Товариства та ОСОБА_1 не заповнені, відсутня печатка Товариства.
Крім того, як вбачається із графіку розрахунків до Договір про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018, який також не підписаний сторонами, в графі Товариство (електронний підпис) та клієнт (електронний підпис), відображення одноразового ідентифікатору відсутнє.
Також матеріали справи містять: 
- розрахунки заборгованості за Договором № 214269 від 04.07.2018, за період з 04.07.2018 до 15.11.2018 та станом на дату відступлення прав вимоги, згідно з якими: сума боргу за тілом кредиту 3 500,00 грн; сума боргу за відсотками 1 260,00 грн; сума боргу за пенею та штрафами 10 455,00 грн; загальна заборгованість 15 215,00 грн (а.с. 17-19, 35);
- копію довідки з персональними даними ОСОБА_1 , в якій зазначено: прийняття та підтвердження умов Договору, його підписання зі сторони Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному між сторонами Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів; Договір зі сторони позичальника було підписано електронним підписом, що створений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який сформовано автоматично на стороні Товариства та направлено позичальнику на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»; одноразовий ідентифікатор визначено як «А366465» (а.с. 41);
- інформацію ТОВ «Авентус Україна», адресовану ТОВ «Він Фінанс» щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні картки клієнтів онлайн кредитів, право по яким було передано ТОВ «Він Фінанс» згідно з Договором факторингу № 1 від 12.04.2018, викладена у вигляді таблиці з номерами договорів, transaction code, ІПН клієнтів та ПІБ клієнтів, серед яких міститься запис про ОСОБА_1 за номером Договору № 214269, transaction code - creditplus-446779 (а.с. 31-33);
- копію листа ТОВ ФК «Вей Фор Пей» № 5741-ВП від 30.07.2025 адресованого ТОВ «Авентус Україна» з інформацією про те, що на підставі Договору № ВП-200417 від 20.04.2017, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Вей Фор Пей», за дорученням ТОВ «Авентус Україна» були здійснені успішні перекази коштів на картки клієнтів за наведеним переліком, у тому числі, - 04.07.2018 на суму 3 500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 150226, номер транзакції в системі WayForPay creditplus-446779 (а.с. 8-14).
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Також ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, із аналізу вищезазначених норм матеріального права колегія суддів робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).
З спірного Кредитного договору, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що вказаний Договір не містить електронного цифрового підпису або електронного підпису одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Як встановлено апеляційним судом, у рядку, відведеному у Договорі для проставлення підпису, міститься лише запис «КЛІЄНТ» та паспортні дані відповідача.
Жоден із долучених доказів не підтверджує наявність кредитних відносин з відповідачем та отримання нею кредитних коштів.
Колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність кредитних відносин з відповідачем та існуючої кредитної заборгованості, що заявлена до стягнення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 214269 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого Товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 3 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1. Договору). Пунктом 1.4. Договору визначено строк кредиту – 20 днів.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п. 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 Кодексу).
Таким чином, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
Звертаючись з цим позовом та обґрунтовуючи заявлені вимоги, ТОВ «Він Фінанс» вказувало на те, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» перейшло до нього на підставі Договору факторингу № 1 12.04.2018 та на підставі Додаткової угоди № 8 до Договору факторингу від 12.04.2018.
Так, Договір факторингу № 1, укладений між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» 12.04.2018. Предмет Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 визначений у розділі 2. Згідно з п. 2.1. клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 1 право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Апеляційним судом встановлено, що Договір про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018 не містить підпису ОСОБА_1 за формою, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, враховуючи те, що для відступлення права вимоги необхідним є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог, а Договір про надання фінансового кредиту № 214269 від 04.07.2018 не є укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна», відсутні підстави вважати, що ТОВ «Він Фінанс» набув права вимоги на підставі укладеного з ТОВ «Авентус Україна» Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 до ОСОБА_1 .
За недоведеності наявності кредитного зобов`язання, доводи апеляційної скарги щодо правомірності відступлення права вимоги за Кредитним договором на підставі Договору факторингу та правомірності самого Договору факторингу, не мають значення для вирішення справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково, та зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» - задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2025 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 02 квітня 2026 року.

Головуюча      Л. І. Василенко

 Судді:            О. В. Карпенко

О. М. Новіков