ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2026 року	справа № 380/24605/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОХАУС ВЕСТ" про визнання протиправними та скасування рішень Львівської митниці про коригування митної вартості товарів,
Обставини справи
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОХАУС ВЕСТ" з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700077/2 від 10.07.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/700089/2 від 06.08.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700083/2 від 28.07.2025.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОХАУС ВЕСТ», здійснюючи зовнішньоекономічну діяльність, придбало на території Європейського Союзу (в Республіці Польща та Федеративній Республіці Німеччина) три бувші у використанні транспортні засоби комерційного призначення: вантажний автомобіль RENAULT TRAFIC, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль MITSUBISHI L200, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 ; сідельний тягач DAF XF 530 FT, 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 .
З метою митного оформлення вказаних транспортних засобів у режимі імпорту (вільного обігу) позивач через уповноваженого декларанта подав до Львівської митниці електронні митні декларації, в яких митну вартість товарів було визначено за основним (першим) методом — за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. На підтвердження заявленої митної вартості позивачем подано пакет супровідних документів, визначений статтею 53 Митного кодексу України, зокрема: зовнішньоекономічні контракти, рахунки-фактури (інвойси), проформи, експортні митні декларації країн відправлення, банківські платіжні інструкції, що підтверджують повну оплату вартості автомобілів, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та сертифікати відповідності.
Однак, Львівська митниця відмовила у прийнятті поданих декларацій, видала відповідні картки відмови та винесла оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, відкинувши основний метод та безпідставно застосувавши резервний (шостий) метод, чим суттєво (на десятки тисяч гривень) завищила базу оподаткування митними платежами.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, формальними та такими, що порушують його майнові права. Обґрунтовуючи свою позицію, ТОВ «АВТОХАУС ВЕСТ» зазначає, що щодо перших двох автомобілів (RENAULT TRAFIC та MITSUBISHI L200) митний орган незаконно вимагав надати додаткові договори на перевезення та виокремити вартість транспортних витрат із загальної ціни товару. Позивач наголошує, що відповідно до умов поставки DAP (Delivered at Place — «Постачання в місці призначення», згідно з Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Incoterms 2010), продавець несе всі ризики та витрати, пов`язані з доставкою товару до узгодженого місця призначення (у даному випадку — Львів та Городок). Відтак, транспортні витрати (фрахт) вже об`єктивно включені продавцем у загальну фактурну вартість (брутто), зазначену в інвойсі, і чинне митне законодавство не покладає на декларанта обов`язку штучно їх виокремлювати, якщо це не передбачено комерційною угодою.
Щодо третього автомобіля (сідельного тягача DAF), поставленого за умовами EXW (Ex Works — «Франко-завод», Wuppertal, Німеччина), позивач вказує, що ним надана довідка про транспортні витрати на суму 500 євро, яка врахована у заявленій митній вартості. Проте митниця безпідставно зажадала додаткових документів про витрати на навантаження/розвантаження та страхування. Позивач зауважує, що такі вимоги є абсурдними, оскільки тягач переміщувався через митний кордон власним ходом (без навантаження на платформу), а страхування товару під час перевезення є добровільним правом власника, а не його обов`язком, відтак неіснуючі документи не можуть бути надані контролюючому органу.
Крім того, позивач вважає абсолютно необґрунтованими зауваження митниці до банківських платіжних інструкцій (зокрема щодо автомобіля MITSUBISHI, де в призначенні платежу вказано номер проформи, а не остаточного інвойсу), оскільки реквізити платежу дозволяють чітко ідентифікувати зовнішньоекономічний контракт, суму оплати та об`єкт купівлі-продажу. Також позивач звертає увагу суду на формальний підхід відповідача при застосуванні резервного методу: митний орган в оскаржуваних рішеннях лише послався на номери інших митних декларацій з бази ЄАІС Держмитслужби та роздруківки з європейського інтернет-ресурсу (mobile.de), не навівши жодного порівняльного аналізу комерційних умов, технічного стану, пробігу чи комплектації транспортних засобів, які були взяті за основу коригування.
Ухвалою від 22 грудня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач скористався своїм процесуальним правом на захист та подав до суду розгорнутий відзив на позовну заяву, у якому заявлені позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.
Позиція митного органу зводиться до того, що під час здійснення процедур митного контролю та опрацювання поданих декларантом документів виявлено розбіжності та встановлено факт відсутності всіх необхідних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема, відповідач стверджує, що задекларовані умови поставки DAP насправді приховують перекладання транспортних витрат на покупця, а тому декларант зобов`язаний надати транспортно-експедиційні документи (договори, акти виконаних робіт, рахунки-фактури від перевізника), щоб довести реальний розмір фрахту. Щодо автомобіля MITSUBISHI відповідач вказав, що платіжна інструкція № 93 від 04.07.2025 не може бути взята до уваги, оскільки в графі 70 (призначення платежу) зазначено інші номери інвойсів/проформ, ніж ті, що були подані до митного контролю, що нібито ставить під сумнів факт оплати саме цього товару.
Щодо сідельного тягача DAF (умови EXW), митниця наголосила, що звичайна довідка про транспортні витрати не є належним фінансовим документом, який піддається обчисленню, а відсутність доказів витрат на навантаження та страхування унеможливлює визначення повної бази оподаткування. У зв`язку з тим, що декларант на вимогу митного органу (відповідно до ст. 53 МК України) не надав додаткових документів, які б усунули виявлені сумніви та розбіжності, митниця провела передбачені законом консультації та, через неможливість застосування методів 2а-2г, послідовно перейшла до резервного методу (ст. 64 МК України). Для коригування митної вартості правомірно використано цінову інформацію щодо подібних транспортних засобів, наявну в базі даних ЄАІС Держмитслужби та на загальнодоступних європейських автомайданчиках. З огляду на це, відповідач вважає оскаржувані рішення законними та такими, що не підлягають скасуванню.
Суд повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОХАУС ВЕСТ» (далі – декларант, позивач), здійснюючи зовнішньоекономічну діяльність, придбало на території Європейського Союзу три бувші у використанні транспортні засоби. 
З метою їх імпорту та випуску у вільний обіг на митній території України, декларантом через уповноважену особу подано до Львівської митниці (далі – митний орган, відповідач) відповідні електронні митні декларації.
У всіх трьох випадках позивач самостійно визначив митну вартість товарів за основним (першим) методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), надавши відповідні пакети супровідних документів.
Щодо першого епізоду (автомобіль RENAULT TRAFIC)
08 липня 2025 року позивачем подано до митного оформлення електронну митну декларацію (далі – ЕМД) № 25UA209180051493U3 на вантажний автомобіль марки RENAULT, модель TRAFIC, рік випуску – 2019, ідентифікаційний номер кузова (VIN-код) – НОМЕР_1 .
Заявлена позивачем митна вартість за основним методом склала 6 835,00 євро. Задекларовані умови поставки – DAP Львів.
На підтвердження заявленої митної вартості разом із ЕМД поданий пакет товаросупровідних, комерційних та платіжних документів, зокрема:
зовнішньоекономічний контракт від 20.04.2024;
рахунок-фактуру (інвойс) № 3/06-2025 від 06.06.2025;
рахунок-проформу № 02/05-2025 від 13.05.2025;
банківську платіжну інструкцію в іноземній валюті № 75 від 04.06.2025, що підтверджує сплату коштів;
експортну митну декларацію країни відправлення;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та сертифікат відповідності.
Під час здійснення митного контролю посадові особи відповідача дійшли висновку про неможливість визнання заявленої митної вартості. Сумніви митниці ґрунтувалися на тому, що відповідно до заявлених умов поставки (DAP Львів), витрати на перевезення сплачує продавець, однак митний орган припустив, що насправді вони сплачуються покупцем і просто включені в загальну ціну товару. 
На цій підставі відповідач вимагав надати додаткові документи для підтвердження транспортних витрат (договори на перевезення, акти виконаних робіт тощо) та вимагав виокремлення вартості фрахту в інвойсі.
Оскільки декларант не надав таких додаткових документів (посилаючись на те, що за умовами DAP транспортні витрати вже входять у вартість товару і окремо не виділяються), Львівська митниця оформила Картку відмови в прийнятті митної декларації № UA209180/2025/000922.
Того ж дня відповідач прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700077/2 від 10.07.2025. Вказаним рішенням митну вартість визначено за резервним (шостим) методом та збільшено з 6 835 євро до 8 700 євро. Як джерело інформації митницею використано іншу митну декларацію (№ UA205170/2025/15135 від 06.06.2025).
Щодо другого епізоду (автомобіль MITSUBISHI L200)
30 липня 2025 року позивачем подано ЕМД № 25UA209180057389U8 на вантажний автомобіль марки MITSUBISHI, модель L200, рік випуску – 2018, ідентифікаційний номер кузова (VIN-код) – НОМЕР_2 .
Заявлена позивачем митна вартість за основним методом склала 11 520,00 євро. Задекларовані умови поставки – DAP Городок.
До митного оформлення цього транспортного засобу декларантом додано:
рахунок-фактуру (інвойс) № 2/07-2025 від 07.07.2025;
інвойс-проформу № 17/06-2025 від 30.06.2025;
банківську платіжну інструкцію в іноземній валюті № 93 від 04.07.2025 на загальну суму 26 820 євро (за два автомобілі);
експортну декларацію Республіки Польща № 25PL401010000SOPB6 з відповідним перекладом;
свідоцтво про реєстрацію ТЗ та сертифікат відповідності.
Підставою для сумнівів митного органу в цьому випадку стали розбіжності у платіжних документах. Зокрема, митниця вказала, що в графі 70 «Призначення платежу» платіжної інструкції № 93 зазначено посилання на інвойси 17/06-2025 та 16/06-2025, тоді як до митного контролю поданий рахунок-фактура № 2/07-2025. Крім того, як і в першому епізоді, митниця висунула вимогу про надання транспортно-експедиційних документів та виокремлення вартості фрахту за умов поставки DAP.
Вважаючи, що декларант не усунув виявлені розбіжності шляхом подання додаткових документів, відповідач виніс Картку відмови № UA209180/2025/001047 та прийняв Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/700089/2 від 06.08.2025.
Митну вартість скориговано за резервним (шостим) методом, збільшивши її з 11 520 євро до 16 798 євро. Джерелом інформації для коригування у цьому випадку слугувала не інша митна декларація, а роздруківка з європейського інтернет-ресурсу з продажу автомобілів (mobile.de).
Щодо третього епізоду (сідельний тягач DAF XF 530 FT)
21 липня 2025 року позивачем подано ЕМД № 25UA209180054886U6 на сідельний тягач марки DAF, модель XF 530 FT, рік випуску – 2018, номер шасі – НОМЕР_3 .
Заявлена митна вартість за основним методом склала 12 500,00 євро. Згідно з поданими документами, ця сума формувалася з фактурної вартості самого товару (12 000 євро) та транспортних витрат на його доставку (500 євро), які позивач розрахував самостійно. Задекларовані умови поставки – EXW Wuppertal (Німеччина).
Для підтвердження заявленої вартості позивачем подано:
зовнішньоекономічний контракт № 20/04/25 від 20.04.2025;
інвойс № 10181 від 02.07.2025 з перекладом;
інвойс-проформу від 23.04.2025;
платіжну інструкцію № 92 від 02.07.2025;
довідку про транспортні витрати б/н на суму 500 євро (за маршрутом Wuppertal DE – Шегині UA);
експортну декларацію № 25DE295664636734B1;
свідоцтво про реєстрацію та сертифікат відповідності.
Під час перевірки документів митний орган відмовився брати до уваги платіжний документ № 92, мотивуючи це тим, що у призначенні платежу вказана проформа DD2025-07-02, яка фізично не була подана до митного контролю. Крім того, митниця критично оцінила подану довідку про транспортні витрати, заявивши, що вона не є належним фінансовим або банківським документом. Також відповідач висунув вимогу надати докази понесення витрат на навантаження та страхування сідельного тягача.
Після надсилання вимоги про надання додаткових документів та проведення формальних консультацій (відповідно до статті 57 МК України), відповідач дійшов висновку про неможливість застосування основного методу, а також методів 2а-2г.
Як наслідок, митницею складено Картку відмови № UA209000/2025/001010 та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/700083/2 від 28.07.2025. 
Митну вартість тягача збільшено з 12 500 євро до 20 500 євро. Коригування здійснено за резервним (шостим) методом на підставі цінової інформації з іншої МД (№ UA205050/2025/28403 від 23.07.2025).
Отже, у всіх трьох досліджуваних епізодах митний орган відмовив позивачу у визнанні митної вартості за основним методом (за ціною договору). Свої дії відповідач мотивував наявністю розбіжностей у поданих документах (зокрема у платіжних інструкціях) та відсутністю окремих транспортних і страхових документів.
Позивач, у свою чергу, стверджує, що подав повний, вичерпний та законодавчо визначений пакет документів, який давав змогу чітко ідентифікувати товар, переконатися у факті його повної оплати та обчислити всі складові митної вартості. 
Вимоги ж митниці щодо надання додаткових договорів на перевезення за умов поставки DAP, а також документів про навантаження та страхування сідельного тягача, який переміщувався власним ходом, позивач розцінює як штучні, формальні та такі, що суперечать нормам міжнародного права (Інкотермс) та Митного кодексу України.
Не погодившись із трьома винесеними рішеннями про коригування митної вартості, які призвели до суттєвого збільшення фінансового навантаження у вигляді додаткових митних платежів, ТОВ «АВТОХАУС ВЕСТ» звернулося за захистом своїх прав до адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, перевіряючи правомірність оскаржуваних рішень про коригування митної вартості та аналізуючи аргументи сторін, суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі — МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Згідно з частиною 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частинами 1 та 2 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що імпортуються на митну територію України, визначається за основним методом — за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частин 1-3 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначено частиною 2 статті 53 МК України. До них, зокрема, належать:
декларація митної вартості (у визначених випадках) та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості;
зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього;
рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа;
якщо рахунок сплачено, — банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
за наявності — інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
якщо здійснювалося страхування, — страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За змістом частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які маються на увазі підтвердженню, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Разом з тим, частиною 5 статті 53 МК України встановлено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Порядок здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості врегульовано статтею 54 МК України. 
Згідно з частинами 1-3 цієї статті контроль здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування. Митний орган має право здійснювати коригування митної вартості товарів виключно у випадках, визначених частиною 6 цієї статті.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
невірно проведеного декларантом розрахунку;
неподання декларантом документів, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій — четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості;
невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 58 МК України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору (контракту). Згідно з частиною 10 цієї статті при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, зокрема:
витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів;
витрати на страхування цих товарів.
Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору. Митний орган зобов`язаний застосовувати основний метод завжди, коли декларантом подано документи, які дозволяють встановити та перевірити ціну, фактично сплачену за товар. 
Витребування додаткових документів можливе лише у виняткових випадках — якщо подані основні документи містять розбіжності або не містять всіх необхідних відомостей для обчислення митної вартості.
При цьому сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості повинні бути обґрунтованими. Різниця між заявленою митною вартістю та вартістю подібних товарів у базі даних ЄАІС Держмитслужби сама по собі не є підставою для витребування додаткових документів або коригування митної вартості, оскільки вказана база містить інформацію про ціни без урахування індивідуальних особливостей конкретних угод, технічного стану, пробігу та комплектації кожного окремого транспортного засобу.
Правила застосування резервного методу (метод 6) регламентовані статтею 64 МК України. 
Згідно з частиною 1 цієї статті, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ). 
Частиною 2 статті 64 МК України визначено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. При цьому забороняється визначати митну вартість за резервним методом на підставі довільних чи фіктивних вартостей.
Згідно з частиною 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості;
вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу;
обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Також суд враховує положення Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів «Інкотермс» (Incoterms 2010), які є стандартизованими правилами у міжнародній торгівлі і визначають момент переходу ризиків та розподіл витрат між продавцем та покупцем.
Так, термін DAP (Delivered At Place / Постачання в місці призначення) означає, що продавець здійснює поставку, коли товар надано в розпорядження покупця на прибулому транспортному засобі, готовим до розвантаження у названому місці призначення. Усі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до місця призначення, несе продавець. 
Термін EXW (Ex Works / Франко-завод) означає, що продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, коли він надає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві. Покупець несе всі витрати і ризики, пов`язані з перевезенням товару від підприємства продавця до місця призначення.
Надаючи правову оцінку діям відповідача крізь призму вказаних норм права, суд виходить із принципів адміністративного судочинства. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України суд перевіряє, чи прийняті оскаржувані рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано; розсудливо та пропорційно.
Аналіз підстав для коригування митної вартості щодо автомобілів RENAULT TRAFIC та MITSUBISHI L200 (умови поставки DAP)
Як встановлено з оскаржуваних рішень № UA209000/2025/700077/2 від 10.07.2025 та № UA209000/2025/700089/2 від 06.08.2025, однією з ключових підстав для сумнівів митного органу та подальшого витребування додаткових документів стала позиція відповідача щодо того, що за умовами поставки DAP (Delivered At Place – Львів/Городок) витрати на перевезення (фрахт) нібито не підтверджені, оскільки вони не виокремлені в інвойсі, а декларант не надав транспортно-експедиційних документів (рахунків-фактур від перевізника, банківських документів про їх оплату тощо). Відповідач припустив, що ці витрати насправді несе покупець (позивач), а тому вони повинні бути додані до митної вартості.
Суд вважає такі висновки Львівської митниці помилковими, такими, що суперечать природі базисних умов поставки Інкотермс 2010 та нормам Митного кодексу України.
Відповідно до офіційного тлумачення умов DAP (Incoterms 2010), термін «Постачання в місці призначення» означає, що продавець виконав своє зобов`язання щодо поставки, коли він надав покупцеві товар, готовий до розвантаження з транспортного засобу, що прибув у назване місце призначення. 
Усі витрати та ризики, пов`язані з доставкою товару до узгодженого місця призначення, несе виключно продавець. Відтак, економічна суть умов DAP полягає в тому, що продавець формує кінцеву ціну продажу (фактурну вартість, зазначену в інвойсі) з урахуванням власних витрат на транспортування товару до місця призначення. Для покупця (позивача) ця загальна сума є остаточною ціною договору, яку він зобов`язаний сплатити.
Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, виключно у тому випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Оскільки умовами поставки у даних випадках визначено DAP, витрати на транспортування за замовчуванням вже включені продавцем у загальну фактурну вартість товарів (6 835 євро та 11 520 євро відповідно). Чинне митне законодавство України не зобов`язує декларанта або іноземного продавця штучно виокремлювати в інвойсі (розбивати на складові) вартість самого товару та вартість послуг з його доставки, якщо вони складають єдину договірну ціну за умовами DAP. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади не можуть вимагати від осіб виконання дій, не передбачених законом.
За таких обставин, вимога митниці про надання додаткових транспортних документів, договорів експедирування чи доказів оплати фрахту за умовами поставки DAP є безпідставною, не відповідає вимогам статті 53 МК України та не могла слугувати законною підставою для висновку про неповне підтвердження митної вартості.
Оцінка зауважень митниці щодо банківських платіжних документів (автомобіль MITSUBISHI L200)
Щодо рішення № UA209000/2025/700089/2 відповідач додатково мотивував свої дії тим, що у банківській платіжній інструкції № 93 від 04.07.2025 в графі 70 (призначення платежу) зазначено номери інвойсів (17/06-2025 та 16/06-2025), які відрізняються від номера остаточного рахунку-фактури (№ 2/07-2025), поданого до митного оформлення. 
На цій підставі митниця зробила висновок про відсутність належних платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем до митного оформлення подано: інвойс-проформу № 17/06-2025 від 30.06.2025 (яка фігурує у платіжному дорученні), остаточний рахунок-фактуру № 2/07-2025 від 07.07.2025, а також платіжну інструкцію № 93 від 04.07.2025 на суму 26 820 євро.
Зіставлення цих документів свідчить про їх логічний взаємозв`язок. Оплата за товар здійснена позивачем на підставі виставленої продавцем проформи (що є стандартною міжнародною комерційною практикою для здійснення передоплати), після чого, по факту відвантаження товару, був сформований остаточний комерційний інвойс № 2/07-2025. Сума, сплачена за платіжним дорученням, кореспондується із загальною вартістю придбаних автомобілів (включаючи MITSUBISHI L200 за 11 520 євро). 
Крім того, у всіх супровідних документах наявне посилання на єдиний зовнішньоекономічний контракт.
Відповідно до Положення «Про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах», затвердженого постановою Правління НБУ від 28.08.2008 № 216, реквізит «призначення платежу» заповнюється платником з метою надання інформації про платіжну операцію. 
Чинним законодавством не встановлено жорсткого обов`язку зазначати в банківському документі посилання виключно на остаточний інвойс (якого на момент оплати могло ще не існувати), а не на проформу чи контракт.
Верховний Суд неодноразово формулював правовий висновок про те, що сама по собі відсутність у банківському платіжному документі посилання на конкретний інвойс (за наявності посилання на проформу або контракт), не є підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості, якщо сукупність інших поданих документів дозволяє чітко ідентифікувати товар та підтверджує факт оплати саме тієї партії, що розмитнюється.
Відтак, платіжна інструкція № 93 від 04.07.2025 у системному зв`язку з проформою та контрактом є належним і достатнім доказом повної сплати фактурної вартості автомобіля MITSUBISHI L200. Сумніви митниці в цій частині є необґрунтованими.
Аналіз підстав для коригування митної вартості щодо сідельного тягача DAF XF 530 FT (умови поставки EXW)
Оскаржуючи рішення № UA209000/2025/700083/2 від 28.07.2025, позивач зазначає, що митний орган безпідставно відхилив довідку про транспортні витрати (на суму 500 євро) та незаконно вимагав надати документи про витрати на навантаження і страхування сідельного тягача, який поставлявся за умовами EXW (Франко-завод).
Відповідно до умов EXW (Incoterms 2010), обов`язок продавця вважається виконаним, коли він надає товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві. Покупець несе всі ризики та витрати (включно з навантаженням та транспортуванням) від моменту прийняття товару на підприємстві продавця до місця призначення.
Згідно з пунктом 5 частини 10 статті 58 МК України, при визначенні митної вартості за ціною договору до ціни, що була фактично сплачена, додаються витрати на транспортування, навантаження, вивантаження та страхування до пункту перетину митного кордону України, якщо вони не були включені до ціни.
Як встановлено судом, позивач самостійно включив до заявленої митної вартості 500 євро витрат на транспортування, надавши відповідну довідку-калькуляцію за маршрутом Wuppertal DE – Шегині UA. Відповідач відхилив цей доказ, мотивуючи це тим, що довідка не є належним транспортним чи банківським документом.
Суд зазначає, що ані МК України, ані Правила заповнення декларації митної вартості (затверджені наказом Мінфіну від 24.05.2012 № 599) не містять вичерпного чи обмежувального переліку доказів, якими повинні підтверджуватися транспортні витрати, особливо у випадках, коли транспортний засіб переміщується через митний кордон власним ходом. У таких ситуаціях відсутній перевізник як третя особа, а витрати складаються з вартості пального, транзитних номерів, дорожніх зборів тощо.
Суд зазначає, якщо законом не визначено виключний вид доказів для підтвердження розміру витрат на перевезення, такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами, в тому числі довідками-калькуляціями, складеними декларантом (покупцем), якщо товар переміщується власним ходом. Митний орган не надав жодних доказів того, що заявлена сума у 500 євро є недостовірною або заниженою.
Щодо вимоги митниці надати документи, що підтверджують витрати на навантаження та страхування товару. 
Оцінюваний товар — сідельний тягач DAF XF — є самохідним транспортним засобом, який пересувався від місця завантаження у Німеччині до митного кордону України власним ходом. Він об`єктивно не потребував навантаження на інший транспортний засіб (платформу, трал), а отже, витрати на навантаження/розвантаження фізично не могли виникнути. Щодо страхування, то відповідно до чинного законодавства (як українського, так і міжнародного), страхування товару під час перевезення є правом, а не обов`язком власника товару, і здійснюється ним на власний ризик. Позивач пояснив, що не здійснював добровільного страхування вантажу. 
Митний орган, у свою чергу, не надав суду жодних доказів того, що позивач фактично укладав договір страхування і поніс відповідні витрати, але приховав їх. Вимагати надання документів про витрати, яких не існувало в природі, є незаконним.
Крім того, зауваження відповідача щодо платіжної інструкції № 92 від 02.07.2025 (де вказана проформа, нібито не подана до контролю) спростовуються матеріалами справи: позивач надав суду копію інвойсу-проформи від 23.04.2025 та остаточного інвойсу № 10181 від 02.07.2025, що підтверджують повну сплату вартості тягача (12 000 євро). 
Зв`язок платежу з контрактом та товаром є очевидним.
Аналіз правомірності застосування митницею резервного (шостого) методу
Встановивши відсутність законних підстав для витребування додаткових документів та визнавши сумніви митниці необґрунтованими, суд також вважає за необхідне оцінити саму процедуру прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів здійснюється за ціною договору. Кожний наступний метод (починаючи з методу 2а) застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Частина 2 статті 55 МК України імперативно зобов`язує митний орган навести в рішенні про коригування митної вартості не лише причини невизнання заявленої вартості, але й обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Дослідивши оскаржувані рішення, суд констатує їхню крайню формальність та дефектність. Відповідач, відхиливши основний метод, механічно зазначив про неможливість застосування методів 2а-2г (посилаючись на відсутність інформації) і одразу перейшов до застосування резервного методу (стаття 64 МК України).
При застосуванні резервного методу в рішеннях щодо автомобіля RENAULT та тягача DAF відповідач обмежився виключно зазначенням номерів інших митних декларацій (№ UA205170/2025/15135 та № UA205050/2025/28403 відповідно) з вищою митною вартістю. Щодо автомобіля MITSUBISHI відповідач взагалі послався на пропозицію з продажу на німецькому інтернет-сайті mobile.de (16 798 євро).
Суд наголошує, що наявність у базі ЄАІС Держмитслужби інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнювалися за вищою вартістю, сама по собі не є підставою для автоматичного коригування митної вартості.
Рішення митного органу повинно містити детальний порівняльний аналіз характеристик оцінюваного товару та товару, що береться за основу для порівняння. Оскільки йдеться про бувші у використанні транспортні засоби, вирішальне значення для формування їхньої вартості мають такі індивідуальні показники: пробіг, технічний стан (наявність пошкоджень, дефектів), рівень зношеності, комплектація, умови та терміни експлуатації, кількість попередніх власників тощо.
У жодному з оскаржуваних рішень відповідач не навів порівняння цих критичних характеристик. Неможливо встановити, чи мали автомобілі, оформлені за іншими МД, або виставлені на сайті mobile.de, такий самий пробіг та технічний стан, як транспортні засоби позивача. Застосування цінової інформації з інтернет-сайтів (які містять лише комерційні пропозиції продавців, а не фактично сплачені ціни угод) для визначення митної вартості за резервним методом є прямим порушенням вимог частини 2 статті 64 МК України, яка забороняє визначати митну вартість на підставі довільних чи фіктивних вартостей.
Відтак, відповідач не довів ні наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих позивачем документів, ні правомірності розрахунку скоригованої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не виконав покладеного на нього обов`язку та не довів правомірності оскаржуваних рішень. Його аргументи спростовуються матеріалами справи, правилами Інкотермс та нормами Митного кодексу України. Натомість позивач надав вичерпний пакет документів, який повністю підтверджує числові значення митної вартості імпортованих транспортних засобів, визначеної за ціною договору.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700077/2 від 10.07.2025, № UA209000/2025/700089/2 від 06.08.2025 та №UA209000/2025/700083/2 від 28.07.2025 є необґрунтованими, прийнятими не на підставі закону та з порушенням встановленої процедури, а тому є протиправними і підлягають скасуванню. Позовні вимоги ТОВ «АВТОХАУС ВЕСТ» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем за подання даного адміністративного позову немайнового характеру (оскарження трьох рішень) сплачено судовий збір у загальному розмірі 2 833,13 грн, що підтверджується відповідною платіжною квитанцією та випискою про зарахування коштів до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258, 262 КАС України, суд –
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700077/2 від 10.07.2025.
3. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/700089/2 від 06.08.2025.
4. Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/700083/2 від 28.07.2025.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (вул. Костюшка, 1, м. Львів, 79007; код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОХАУС ВЕСТ" (вул. Городоцька, 16, с. Зимна Вода, Львівський р-н, Львівська обл., 81110; код ЄДРПОУ 43360372) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні 13 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішень складений 11 березня 2026 року.

Суддя  Коморний О.І.