ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3627/26 Справа № 193/1025/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томинець О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника відповідача Михайловської Оксани Миколаївни на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею Томинцем О.В. у сел.Софіївка Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року, 
ВСТАНОВИВ
В липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №103797131 від 26.10.2021 у розмірі 18960 грн., судовий збір у розмірі 2422, 40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000 грн.
В обґрунтування позову вказано, що 26.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір про споживчий кредит № 103797131, згідно якого відповідач отримав грошові кошти у сумі 4000,00 грн та зобов`язався повернути ці кошти і сплатити проценти, комісію за надання кредитних коштів. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
27.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та позивачем було укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " приймає останні. Таким чином ТОВ "ФК " Кредит-Капітал " набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі № 103797131 від 26.10.2021. 
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 103797131 від 26.10.2021, у загальному розмірі 18 960 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок та складається із: заборгованості за тілом кредиту у сумі 4000 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 13 800 гривень та заборгованості за комісією у розмірі 1160 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Михайловська О.М просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи відповідача щодо ненадання позивачем належних доказів набуття права вимоги, оскільки платіжне доручення, додане до позовної заяви, не містить обов`язкових реквізитів первинного бухгалтерського документу – посаду особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення та її особистий підпис. Крім того не надано доказів, що ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» є фінансовими установами та мають ліцензії на надання фінансових послуг.
Не згодна представник із сумою нарахованих відсотків поза межами строку кредитування, оскільки в такому разі це є мірою відповідальності за ст. 625 ЦК України. Але з 20 травня 2020 року в Україні було введено режим карантину, і відповідно до розділу 15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Аналогічна норма передбачена з 24 лютого 2022 року після введення режиму воєнного стану. 
Судом проігноровано нікчемність умови кредитного договору щодо зобов`язання відповідача зі сплати комісії, яка є несправедливою, і не повинна бути включена в договір згідно до ч.1-2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Комісія в сумі 1160,00 грн., згідно п.1.5.1 кредитного договору, нараховується за ставкою 29.0 % від суми кредиту одноразово, і є суттєвою порівняно із сумою кредиту - 4000,0 грн. та відсотками в сумі 1800,00 грн., що не є справедливим та розумним.
Отже представник відповідача вважає відсотки, нараховані першим кредитором ТОВ «Мілоан» після закінчення строку кредитування (10.11.20210) та комісію – безпідставно нарахованими.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача Усенко М.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду як законне і обґрунтоване - без змін. Усі документи, що набуття прав кредитора, позивачем було надано в належно засвідчених копіях. Також надано копію платіжного доручення про оплату купівельної ціни до договором відступлення права вимоги. 
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, представник зазначив, що відповідно до п.2.4.1. договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4 (до 10.11.2021), а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. В строк до 10.11.2021 відповідач кредит не повернув, тому у зв`язку із продовженням користування відповідачем кредитними коштами, строк кредитування продовжився на підставі п.2.3.1.2 договору, у період з 11.11.2021 по 09.01.2022 і нарахування відсотків могло здійснюватись кредитором за стандартною ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Крім того кредитор після 09.01.2022 не застосував таку ставку і вимоги за ст. 625 ЦК України не заявляв.
Щодо комісії представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції правомірно стягнув комісію в розмірі 1160 грн., яка є одноразовою платою за надання кредиту, відповідно до умов кредитного договору, який підписано відповідачем з ТОВ «Мілоан». Дана комісія є складовою частиною загальної вартості кредиту для споживача і за своїм змістом не є прихованою чи необґрунтованою.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений договір про споживчий кредит № 103797131, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику на строк 15 днів з 01.10.2020 грошові кошти в розмірі 4000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, проценти та комісію 10.11.2021 (п.1.3, 1.4 договору)(а.с. 12).
Відповідно до п. 2.1 Договору про споживчий кредит № 103797131 від 26 жовтня 2021 року, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
У пункті 6.1 вищевказаного Договору про споживчий кредит, сторонами цього договору було обумовлено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п. 6.2 даного Договору про споживчий кредит, розміщені в особистому кабінеті позичальника проєкт цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір надається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника.
В пункті 6.3 цього Договору також закріплено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений і погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.
Умовами Договору про споживчий кредит № 103797131 від 26 жовтня 2021 року передбачено як пільгову процентну ставку 3,00%, так і стандартну (базову) процентну ставку – 5,00%.
27 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 79-МЛ/Т, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» передало (відступило) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) (а.с. 24 (зворотній бік) - 28).
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 79-МЛ/Т від 27 січня 2022 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за Договором про споживчий кредит 103797131 від 26 жовтня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості становить 18960,00 грн., а саме: по тілу кредиту – 4000,00 грн.; по відсотках – 13800,00 грн.; по комісії – 1160,00 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію». ОСОБА_1 будучи обізнаним з умовами кредитування, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню за тілом кредиту, відсотками та комісією на користь позивача, який набув право вимоги первинного кредитора згідно з договором відступлення права вимоги. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 Закону України “Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.
Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір 103797131 від 26 жовтня 2021 року, а саме електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 24).
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
При цьому у відповідності до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20.
Відповідачем не спростовано факт укладення ним вказаного вище кредитного договору з ТОВ «Мілоан», а також факт отримання за його умовами кредитних коштів безготівково на його картковий рахунок на суму 4000,00 грн.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій, зокрема, зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).
Судом встановлено, що положеннями пункту 2.3.1.2. зокрема, передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах. Проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6. договору.
Відповідно до п.1.6 кредитного договору № 103797131 від 26 жовтня 2021 стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
З наведеного вбачається, що підписанням договору про споживчий кредит № 103797131 від 26 жовтня 2021 сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування, отже нарахування відсотків за цим кредитним договором в загальному розмірі 13800грн. є правомірним.
Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, не довів відсутність заборгованості.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши укладення відповідачем кредитного договору 103797131 від 26 жовтня 2021 року та отримання позичальником кредитних коштів; враховуючи неналежне виконання останнім умов договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 32 561,64 грн, з яких 13 996,00 грн. - сума заборгованості за сумою кредиту, 17 765,64 грн. - сума заборгованості за відсотками, 800,00 грн. – сума заборгованості за комісією.
Зазначена вище заборгованість підтверджується також представленим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним та не спростований відповідачем.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем доказів оплати за договором відступлення права вимоги, оскільки наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення є належним, допустимим та достатнім доказом.
Доказів виконання свого зобов`язання на рахунок першого кредитора ТОВ «Мілоан» відповідачем не надано.
Доводи апеляційної скарги, що зобов`язання за процентами та комісією є надмірними та непропорційними не звільняють відповідача від зобов`язання, з яким він ознайомився та погодився під час укладення кредитного договору №103797131 від 26 жовтня 2021 року. Доказів оспорення вказаного договору, або певних його умов, зокрема, щодо розміру (ставки) процентів за користування кредитом та комісії, - суду також не надано.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Повне судове рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий
Судді