ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р.
м. Київ
Справа № 911/3052/25 

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу
за позовом  Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Біла Церква, вул. Андрея Шептицького, будинок 2, код 20577351)
до Фізичної особи-підприємця Кириленко Анатолія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 228658,26 гривень,

ВСТАНОВИВ:
Історія розгляду справи.
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до Фізичної особи-підприємця Кириленко Анатолія Юрійовича про стягнення заборгованості за Договором оренди №1572 від 13.08.2025 в загальному розмірі 228658,26 грн.
Ухвалою від 02.10.2025 позов прийнято до розгляду суддею Колесником Р.М.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026, у зв`язку з відрахуванням судді Колесника Р.М. зі штату суду, дану справу передано для розгляду судді Андрію Черногузу.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.01.2026 прийнято справу до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд справи спочатку. 
Через канцелярію господарського суду 16.02.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Також подано клопотання про витребування додаткових доказів.
Клопотання відповідача про витребування доказів судом задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Заявлені відповідачем до витребування документи частково не стосуються предмета доказування у даній справі, яким є наявність чи відсутність заборгованості за договором оренди та належне виконання сторонами своїх зобов`язань. Зокрема, договори щодо постачання електричної енергії та договори оренди з іншими особами (військовою частиною) регулюють окремі правовідносини та не впливають на обов`язок відповідача сплачувати орендну плату відповідно до умов укладеного між сторонами договору.
Крім того, як встановлено судом, з 01.02.2023 відповідач повернув більшу частину орендованого майна, залишивши у користуванні лише 10 кв.м, а отже обставини щодо подальшого використання іншої частини приміщення третіми особами не мають правового значення для вирішення спору в межах заявлених позовних вимог.
Також суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано неможливість самостійного отримання запитуваних документів, як і не доведено їх необхідність для підтвердження обставин, на які він посилається. Водночас наявні у матеріалах справи докази є достатніми для встановлення всіх істотних обставин справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.
За таких обставин підстави для задоволення клопотання про витребування доказів відсутні.
Через канцелярію господарського суду 03.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечував проти доводів викладених у відзиві на позов, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Фактичні обставини справи та узагальнена позиція сторін.
13.08.2018 між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, в особі начальника управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради Гребенюка Руслана Івановича, який діє на підставі «Положення про управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради», затвердженого рішенням (Орендодавець), з однієї сторони та Фізична особа-підприємець Кириленко Анатолій Юрійович, що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстрованої в реєстрі 11.04.1997 за номером запису 23530170000009106 (далі по тексту - Орендар), з другої сторони, був укладений Договір оренди №1572 нежитлового приміщення, відповідно до умов якого:
Орендодавець передає в оренду, а Орендар приймає в строкове платне користування: -нежитлове приміщення площею 865,29 кв.м, розташоване за адресою: м. Біла Церква, вул. Томилівська, 69 (далі по тексту - Майно), яке перебуває на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Агенція стратигічного розвитку Білої Церкви». Вартість об?єкта оренди зазначена у звіті про незалежну оцінку, здійснену станом на: 31.07.2018, становить 1400321 грн. (без ПДВ). Мета оренди: виробництво технічного масла (1.1-1.3);
Передача нежитлового приміщення в оренду вперше здійснюється за актом приймання-передачі. Передача нежитлового приміщення в оренду не спричиняє передачу Орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого приміщення залишається територіальна громада м. Білої Церкви, а Орендар користується ним протягом строку оренди (2.1.-2.3.);
Розмір орендної плати визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» (далі - Методика) і становить 14703,37 грн. (в т. ч. ПДВ 2450,56 грн.) за перший місяць оренди та перераховується Орендарем Орендодавцю не пізніше останнього числа місяця, за який вона вноситься. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на офіційно встановлений індекс інфляції за поточний місяць (3.1, 3.2)
Орендна плата сплачується по день фактичного звільнення об?єкта оренди та передачі його Орендодавцю за актом прийому-передачі включно (3.5)
Витрати Орендаря, пов`язані з утриманням та експлуатацією об`єкта оренди, до орендної плати не входить (3.6)
Орендар зобов`язується: Своєчасно та в повному обсязі сплачувати оренду плату. Утримувати орендоване приміщення за власні кошти в порядку, передбаченому санітарними та протипожежними нормами і правилами. Ця умова Договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень об`єкта оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених Орендарем без згоди Орендодавця (власника), які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягають. У разі припинення цього Договору, протягом п`яти робочих днів повернути Орендодавцю орендоване Майно. Сплачувати експлуатаційні, комунальні та інші витрати згідно з окремими договорами, укладеними з балансоутримувачем Майна та суб`єктами господарювання (4.2, 4.4, 4.6, 4.8.)
Обов`язки орендодавця: не перешкоджати орендарю у здійсненні ним права на користування орендованим Майном, якщо дії Орендаря не порушують умови цього Договору та не протирічать діючому законодавству України (6.2).
Цей Договір діє з 13.08.2018 по 30.06.2021 (10.1).
Відповідно до умов договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 865,29 кв.м, розташоване за адресою: м. Біла Церква, вул. Томилівська, 69, що підтверджується актом приймання-передачі від 13.08.2018.
Надалі між сторонами укладались додаткові угоди до договору, зокрема: - від 01.06.2021 – щодо викладення договору в новій редакції; - від 30.07.2021 – щодо коригування орендної плати на індекс інфляції; - від 01.02.2023 – щодо зміни площі об`єкта оренди (10 кв.м) та відповідного зменшення орендної плати.
Також 01.02.2023 сторонами підписано акт приймання-передачі частини нежитлового приміщення, згідно з яким частину об`єкта оренди площею 855,29 кв.м передано балансоутримувачу.
Позивач зазначає, що відповідач належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Згідно з розрахунком позивача, заборгованість Відповідача за Договором оренди становить 228658,26 грн за період користування майном.
Позивач звертався до відповідача з претензіями про сплату заборгованості (від 13.06.2024 та 13.11.2024), однак такі залишені без задоволення.
Станом на момент звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена.
З урахуванням викладеного позивач звернуся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованості за Договором оренди № 1572 від 13.08.2025 в загальному розмірі 228658,26 грн.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить у їх задоволенні відмовити повністю.
У відзиві відповідач зазначає, що між сторонами дійсно укладено договір оренди нежитлового приміщення №1572 від 13.08.2018, за умовами якого йому було передано у користування нежитлове приміщення за адресою: м. Біла Церква, вул. Томилівська, 69. Разом з тим, звертає увагу суду, що 01.02.2023 між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої площу орендованого приміщення було змінено до 10,0 кв.м, а розмір орендної плати становив 286,92 грн.
Відповідач зазначає, що на момент передачі об`єкта в оренду приміщення перебувало в аварійному стані та було непридатним для використання за цільовим призначенням. У зв`язку з цим ним за власний рахунок було здійснено капітальний ремонт, у тому числі ремонт покрівлі, на суму понад 200000 грн, однак вартість таких робіт Орендодавцем не відшкодована та не зарахована в рахунок орендної плати. На думку відповідача, зазначене свідчить про неналежне виконання позивачем своїх обов`язків за Договором.
Також відповідач посилається на обставини, пов`язані із введенням воєнного стану в Україні з 24.02.2022, у зв`язку з чим, за його твердженням, відбулося фактичне припинення господарської діяльності, зниження обсягів виробництва та відсутність доходу. При цьому відповідач вказує на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених листом Торгово-промислової палати України, та зазначає, що звертався до позивача із заявою про звільнення від сплати орендної плати та припинення її нарахування, однак відповіді не отримав.
Окремо відповідач зазначає, що починаючи з 01.07.2024 орендоване приміщення фактично використовується військовою частиною Національної гвардії України як режимний об`єкт, у зв`язку з чим він позбавлений доступу до нього, не має можливості користуватися майном за призначенням та доступу до власного майна, яке залишилось у приміщенні. На його думку, відсутність доступу до об`єкта оренди є підставою для звільнення від сплати орендної плати відповідно до положень цивільного законодавства.
Крім того, відповідач вказує на відсутність доступу до засобів обліку електроенергії та неможливість контролю за її споживанням, що, на його переконання, також підтверджує неможливість використання орендованого майна.
З урахуванням викладеного відповідач вважає, що нарахування заборгованості є безпідставним, здійсненим без урахування фактичних обставин справи, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У відповіді на відзив позивач заперечує доводи відповідача та зазначає, що наведені у відзиві обставини не спростовують заявлених позовних вимог.
Позивач вказує, що твердження відповідача про перебування орендованого приміщення у аварійному стані є безпідставними. Зазначає, що під час проведення незалежної оцінки об`єкта оренди перед укладенням договору не встановлено факту аварійного стану приміщення. Крім того, підписавши акт приймання-передачі від 13.08.2018, відповідач підтвердив належний технічний стан об`єкта та його придатність для використання відповідно до цільового призначення.
Щодо посилань відповідача на проведення ним капітального ремонту, позивач зазначає, що умовами договору передбачено право Орендаря здійснювати ремонт за власний рахунок лише за попередньою згодою балансоутримувача та орендодавця, а також можливість зарахування таких витрат в рахунок орендної плати — за умови дотримання встановленої процедури. При цьому жодних звернень відповідача щодо надання згоди на проведення ремонту чи зарахування відповідних витрат позивач не отримував, а належні докази виконання таких робіт відсутні.
Також позивач спростовує доводи відповідача щодо відсутності реагування на його звернення про призупинення нарахування орендної плати. Зазначає, що відповідна заява від 08.02.2023 була розглянута, і листом від 21.03.2023 відповідачу надано відповідь із обґрунтуванням неможливості звільнення від сплати орендної плати.
Щодо доводів відповідача про неможливість здійснення господарської діяльності з 01.07.2024, позивач зазначає, що ще 01.02.2023 відповідач повернув більшу частину орендованого майна площею 855,29 кв.м, залишивши у користуванні лише 10 кв.м. Таким чином, на думку позивача, саме відповідач добровільно створив умови, за яких здійснення виробничої діяльності є неможливим. При цьому позивач вказує, що відповідач фактично припинив господарську діяльність ще раніше — з моменту введення воєнного стану.
Крім того, позивач підтверджує, що частина приміщення, яка була повернута відповідачем, передана для потреб Національної гвардії України, однак зазначає, що це не позбавляє відповідача доступу до орендованої ним частини майна. Доказів порушення права доступу відповідачем не надано. Також позивач висловлює сумнів щодо можливості розміщення зазначеного відповідачем обладнання на площі 10 кв.м.
Стосовно доводів про відсутність доступу до електроенергії, позивач зазначає, що на момент передачі об`єкта в оренду він не був електрифікований, а приєднання до електромереж здійснювалося відповідачем самостійно та за власний рахунок. При цьому відповідач як споживач має можливість самостійно припинити електропостачання. Позивач наголошує, що не є стороною правовідносин щодо постачання електроенергії та не несе відповідальності за відповідні зобов`язання відповідача.

Висновки господарського суду
Як унормовано положеннями ст. 11 ЦК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).
Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ивільного кодексу України урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 т. 759 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із ч. 1 т. 283 Господарського кодексу України в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Частиною 1 т. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частиною 1 т. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з т. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 т. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом
Відповідно до ч. 1 с. 193 ГК України в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Дослідивши надані матеріали справи та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Як встановлено судом, між сторонами виникли договірні правовідносини оренди комунального майна, в межах яких відповідач зобов`язаний був здійснювати оплату орендної плати у строки та розмірах, визначених договором. Факт передачі об`єкта оренди у користування відповідачу підтверджується актом приймання-передачі, який підписаний сторонами без зауважень.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість з орендної плати, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком від 24.09.2025 за період з вересня 2018 року по вересень 2025 року та даними бухгалтерського обліку за 01.08.2018 по 15.09.2025, і відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо перебування об`єкта оренди у аварійному стані, оскільки такі доводи спростовуються актом приймання-передачі, підписаним відповідачем, яким останній підтвердив належний технічний стан приміщення та його придатність до використання. Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували аварійний стан об`єкта на момент передачі, відповідачем суду не надано.
Посилання відповідача на здійснення ним капітального ремонту орендованого майна також не приймаються судом до уваги, оскільки умовами Договору передбачено обов`язок отримання попередньої згоди орендодавця та балансоутримувача на проведення таких робіт, а також визначено порядок зарахування витрат у рахунок орендної плати. Водночас доказів звернення відповідача за отриманням відповідних погоджень чи належного документального підтвердження обсягу та вартості виконаних робіт матеріали справи не містять.
Доводи відповідача щодо звернення із заявами про звільнення від сплати орендної плати та відсутності відповіді на такі звернення спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що відповідь на відповідне звернення була надана позивачем із належним обґрунтуванням відсутності правових підстав для звільнення від орендної плати.
Щодо посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин у зв`язку з введенням воєнного стану, суд зазначає, що сам по собі факт введення воєнного стану не звільняє сторону від виконання грошового зобов`язання, якщо не доведено причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконання конкретного зобов`язання. Відповідачем не доведено, що саме ці обставини об`єктивно унеможливлювали здійснення оплати орендної плати.
Крім того, як встановлено судом, ще з 01.02.2023 відповідач повернув більшу частину орендованого майна, залишивши у користуванні лише 10 кв.м, що свідчить про свідоме обмеження ним обсягу господарської діяльності та не може розцінюватися як обставина, що звільняє від виконання грошових зобов`язань.
Посилання відповідача на відсутність доступу до орендованого майна у зв`язку з використанням частини приміщення військовою частиною також не приймаються судом, оскільки такі доводи не підтверджені належними доказами, а передання в користування іншим особам стосувалося лише тієї частини приміщення, яка була повернута відповідачем. Доказів неможливості доступу саме до орендованої ним частини приміщення матеріали справи не містять.
Аргументи відповідача щодо відсутності доступу до електроенергії та неможливості здійснення обліку її споживання не впливають на обов`язок сплати орендної плати, оскільки правовідносини щодо постачання електроенергії є окремими від орендних та не звільняють від виконання грошових зобов`язань за договором оренди.
Інші доводи Відповідача судом перевірені, однак не спростовують встановленого факту наявності заборгованості та не свідчать про наявність правових підстав для звільнення від її сплати.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, а доказів його належного виконання або наявності підстав для звільнення від відповідальності суду не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відтак суд приймає рішення про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кириленко Анатолія Юрійовича на користь Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради заборгованості за Договором оренди № 1572 від 13.08.2025 в загальному розмірі 228658,26 грн.
В силу частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав щодо доказів та доводів.
Судові витрат зі сплати судового збору, у відповідності до статті 129 ГПК України, суд покладає на відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кириленко Анатолія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, місто Біла Церква, вул. Андрея Шептицького, будинок 2, ЄДРПОУ 20577351) заборгованість з орендної плати у розмірі 228658,26 грн та 2662,4 грн витрат зі сплати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.
Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.
Повне рішення складено та підписано 22.04.2026. 

Суддя А.Ф. Черногуз