ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7417/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу:
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро)  
до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг) 
про стягнення плати за користування вагонами, збору за маневрову роботу, збору за повідомлення, збору за зберігання вантажу та збору за зважування

СУТЬ СПОРУ:
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення плати за користування вагонами, збору за маневрову роботу, збору за повідомлення, збору за зберігання вантажу та збору за зважування в загальному розмірі 11697,96грн, з якої: 3250,56грн - плата за користування вагонами, 1804,44грн - збір за маневрову роботу, 653,76грн - збір за повідомлення, 5525,40грн - збір за зберігання вантажу та 463,80грн - збір за зважування.
Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.
Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.01.2026 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
14.01.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у спірному перевезенні як вантажовідправником, так і залізницею під час і після завантаження не було зроблено жодних письмових зауважень щодо непридатності вагону №56090152 в технічному відношенні для перевезення вантажу. Не було зауважень залізниці і до якості здійсненого відправником завантаження. Також наголошує, що жодних актів загальної форми ГУ-23 щодо наявності несправностей у вагоні №56090152 залізницею складено не було, що свідчить про відсутність зауважень до вагону в технічному відношенні. Наданий позивачем акт про технічний стан вагона (контейнера) ГУ-106 від 10.09.2025 не спростовує, що технічна несправність вагона виникла з причин, які не залежать від перевізника. Відповідно, відсутні підстави вважати, що перевізнику повинні бути сплачені додаткові платежі та витрати, понесені ним у зв`язку з несправністю, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством. З урахуванням положень статей 31, 32 СМГС, сплата перевізникові додаткових провізних платежів та витрат на підставі параграфу 6 статті 28 СМГС, понесених ним у зв`язку з перешкодою, у випадку, якщо така перешкода виникла б не з вини перевізника, є обов`язком платника – Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", якому відправником передано відповідний обов`язок і яке зазначено у накладній як платник.
11.02.2026 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що навів беззаперечні доводи, надав всі необхідні належні докази в обґрунтування своєї правової позиції, які свідчать про достатність фактичних та правових підстав для нарахування спірної суми. Заперечення відповідача є необґрунтованими і спростовуються фактичними обставинами справи та доказами.
Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, тому суд вважає за можливе завершити розгляд справи.
Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-
УСТАНОВИВ:
Між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі – залізниця, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі – замовник, відправник, вантажоодержувач, платник, відповідач), укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (редакцію оприлюднено 29.08.2025, вводиться в дію з 01.09.2025) від 25.02.2020 (далі – договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі – послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою. 
Надання послуг за договором може підтверджуватись одним з таких документів: перевізним документом (накладною, згідно з якою перевізником виконано умови договору перевезення), накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами (пункт 1.4 договору).
Приписами пункту 1.5 договору встановлено, що договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та п. 9.4. договору та законодавства.
Згідно з пунктом 1.9 договору перевізник, за результатом розгляду заяви (акцепту), направляє замовнику у власній інформаційній системі перевізника повідомлення з накладенням КЕП:
- або про мотивоване повернення без розгляду заяви (акцепту) із зазначенням причин для такого повернення;
- або про дату укладення договору, присвоєння Замовнику коду Замовника як платника, коду вантажовідправника/вантажоодержувача. Код платника є номером договору з замовником.
До отримання повідомлення про укладення договору, друга сторона має право відкликати свою заяву (акцепт) про прийняття пропозиції укласти договір.
Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1 договору (пункт 1.10 договору).
Приписами пункту 3.4 договору встановлено, що замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника (крім випадків визначених у договорі про надання послуг перевезення вантажів залізничним транспортом з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, якщо такий договір укладений між сторонами): під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі – плата за користування власними вагонами перевізника).
Відповідно до пункту 3.4.2 договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою:
Пвик = (Спл/24) Ч tгод Ч kм, де:
Пвик. – плата за користування власними вагонами перевізника для відповідного типу вагонів;
Спл – ставка плати за використання власних вагонів перевізника для відповідного типу власних вагонів перевізника, грн/вагон за добу визначена в Додатку 1-2 до договору. Для розрахунку плати за користування власними вагонами перевізника Пвик застосовуються ставки Спл, що діють на момент подачі (передачі) замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки таких вагонів відповідно до Правил користування вагонами; 24 – кількість годин у добі;
tгод – кількість годин користування вагоном перевізника для відповідного типу вагонів.
kм – коригуючий коефіцієнт, що застосовуються до Пвик для вагонів, які приймаються до перевезення у складі маршрутного поїзда або контейнерного поїзда. Коефіцієнт встановлюються перевізником та зазначається в Додатку 1-2 договору.
Згідно з пунктом 3.4.3 договору моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами перевізника, визначеної в п. 3.4 договору, є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами.
Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами перевізника у випадках вказаних в п. 3.4 договору, здійснюється відповідно до правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до правил користування вагонами.
Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.
Також, відповідно до повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №45-00191023/2020-0001 від 01.07.2020 позивач засвідчив прийняття від відповідача заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та повідомило останньому про присвоєні йому коди: 1) відправника/одержувача - 5344; 2) платника - 2558000 та відкриття особового рахунку з ідентичним номером (а.с. 55 том 1).
За таких обставин 01.07.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та Приватним акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" було укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі – договір перевезення), що знаходиться у публічному доступі.
Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті https://uz-cargo.uz.gov.ua/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (пункт 12.1 договору).
06.09.2025 зі станції Рядова Придніпровської залізниці за накладною №47070859 
(а.с. 76 том 1) відповідач відправляв у вагоні власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" №56090152 вантаж "Руди, залізний концентрат" з призначенням Славкув ЛХС. Платником провізних платежів згідно накладної виступає Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс".
На шляху прямування по станції Звягель-І Південно-Західної залізниці вагон №56090152 було затримано через технічну несправність, про що складено акт загальної форми ф.ГУ-23 №5383 від 08.09.2025 (а.с. 71 том 1).
Про факт затримки вантажу через технічну несправність та складання акту загальної форми ф.ГУ-23 №5383 зі станції Звягель-І на станцію Рядова направлено телеграмне повідомлення №06 від 08.09.2025 (а.с. 80 том 1).
08.09.2025 про факт виявлення технічної несправності кришки розвантажувального люку працівниками вагонного господарства складено повідомлення ф.ВУ-23м №142 (а.с. 78 том 1).
В акті №1 про технічний стан вагону ф.ГУ-106 від 10.09.2025 зазначено, що через зазначену несправність можлива втрата вантажу (а.с. 70 том 1).
11.09.2025 після усунення технічної несправності працівниками вагонного господарства було складено повідомлення ф. ВУ-36м № 0029 (а.с. 79 том 1).
12.09.2025 після усунення технічної несправності, було проведено комісійне зважування вагона на 150-тонних вагах станції, внаслідок чого виявлено, що фактична маса вантажу складає 55500кг, що на 14400кг менше, ніж зазначено в документі, про що було складено комерційний акт №348002/1 від 12.09.2025 (а.с. 74, 76 том 1). Про даний факт станцією Звягель-І повідомлено станцію Рядова телеграмним повідомленням №09 
від 12.09.2025 (а.с. 81 том 1).
За весь час знаходження вагона на станції Звягель-І згідно акту загальної форми ф.ГУ-23 №5867 від 19.09.2025 було нараховано відповідні збори, які пов`язані із затримкою вагону та усуненням несправності (а.с. 72 том 1). Даний акт було надіслано на станцію Рядова для проведення роботи по стягненню належних залізниці платежів з вантажовідправника. ПКОПД-Кривий Ріг було складено накопичувальну картку ф.ФДУ-92 №07109042, яку відповідач підписав із запереченням (а.с. 84, зворотній аркуш 84 том 1).
Відповідач, заявлені до стягнення кошти в загальному розмірі 11697,96грн, в тому числі: 3250,56грн - плата за користування вагонами, 1804,44грн - збір за маневрову роботу, 653,76грн - збір за повідомлення, 5525,40грн - збір за зберігання вантажу та 463,80грн - збір за зважування не сплатив, що й стало причиною виникнення спору.
Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю правових підстав для сплати відповідачем плати за користування вагонами, збору за маневрову роботу, збору за повідомлення, збору за зберігання вантажу та збору за зважування.
Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень статей 908, 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Статтею 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Для забезпечення виконання договірних зобов`язань здійснюється перспективне та поточне планування перевезень. Умови та порядок організації перевезень, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.
При цьому, Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (пункт 2 Статуту залізниць України).
Відповідно до частини першої статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктом 4 Статуту залізниць України встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема - Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - УМЗВС), до якої Україна долучилась 05.06.1992.
Порядок застосування умов цієї Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМЗВС), а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (параграф 1 статті 8 УМЗВС).
Відповідно до статті 5 УМЗВС у разі відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права.
Згідно з параграфом 1 статті 14 УМЗВС відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу.
Укладення договору перевезення підтверджується накладною (параграф 3 статті 14 УМЗВС).
Приписами параграфу 6 статті 14 УМЗВС встановлено, що вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні.
У параграфі 1 статті 15 УМЗВС зазначено, що у накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштова адреса; найменування одержувача і його поштова адреса; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його код; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення).
Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (параграф 3 статті 19 УМЗВС).
Параграф 5 статті 19 УМЗВС визначає, що визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів.
Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (параграф 1 статті 23 УМЗВС).
У відповідності до статті 31 Статуту залізниць України: придатність вагону для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.
У відповідності з пункту 5 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу: перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов`язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов`язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому надається безоплатний час користування вагонами.
Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" і статтею 32 "Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (параграф 2 статті 23 УМЗВС).
Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (параграф 1 статті 29 УМЗВС).
Відповідно до параграфу 1 статті 30 УМЗВС провізні платежі обчислюються за тарифами, що застосовуються перевізниками, що здійснюють перевезення.
Якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком:
1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком
перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення;
2) одержувача - перевізнику, який видає вантаж за здійснюване ним перевезення.
Відносно неустойок діє такий же порядок (параграф 1 статті 31 УМЗВС).
Приписами параграфу 5 статті 31 УМЗВС передбачено, що провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата).
Параграф 1 статті 32 УМЗВС встановлює, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами).
Відшкодування додаткових витрат здійснюється в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" (параграф 2 статті 32 УМЗВС).
Матеріалами справи підтверджується, що на шляху прямування на Звягель-І вагон №56090152 було відчеплено від складу поїзда для комісійної перевірки маси вантажу у вагоні. Під час зважування вагону №56090152 працівниками станції було виявлено невідповідність даних про масу вантажу, зазначених у перевізних документах, фактичним даним, а саме: маса вантажу складала 55500кг, що на 14400кг менше, ніж зазначено в документі.
Про виявлений факт було складено комерційний акт №348002/1 від 12.09.2025 (а.с. 74, 76 том 1) та акт про технічний стан вагона №1 від 10.09.2025, в якому зазначено, що через зазначену несправність можлива втрата вантажу.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вантажовідправником не було вжито заходів щодо забезпечення придатності вагону в комерційному відношенні.
Наведене підтверджує, що затримка вагону на станції Звягель-І, а також всі витрати що були понесені залізницею, сталися з вини відповідача.
Позивач заявляє до стягнення 11697,96грн в тому числі: 
- плату за користування вагонами у розмірі 3250,56грн, нараховано на підставі пункту 3.4.2 договору; 
- збір за повідомлення - 653,76грн, розраховано відповідно до таблиці 3 пункту 10 розділу III Тарифного керівництва №1, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 317 від 26.03.2009; 
- збір за зберігання за 1 вагон - 5525,40грн: 4,0грн * 5,139* 56т. * 4 доби = 4604,50грн, де 4,0грн за одну тону застосовується при зберіганні вантажів у вагонах відповідно Збірника Тарифів Розділу III, пункт 2.1, 5,139 - коригуючий коефіцієнт відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №441 від 22.06.2022, 56т. - маса вантажу у вагоні; 
- збір за маневрову роботу локомотива - 1804,44грн, нараховано відповідно до підпункту 1.8 пункту 1 розділу ІІІ Збірника тарифів; 
- збір за зважування вантажу - 463,80грн, нараховано відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 розділу ІІІ Збірника тарифів.
За результатами перевірки виконаного позивачем розрахунку порушень не встановлено.
Стосовно доводів відповідача про прийняття без зауважень залізницею спірного вагону, господарський суд зазначає наступне.
Згідно з параграфом 3 статті 19 УМЗВС особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ІТО і АТЗ, а також за всі наслідки незадовільного навантаження. 
Визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів (параграф 5 стаття 19 УМЗВС).
Відповідно до параграфу 1 статті 23 УМЗВС перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством.
За статтею 31 Статуту залізниць України придатність вагону для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.
Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок» і статтею 32 "Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (параграф 2 статті 23 УМЗВС).
Згідно з параграфом 5 статті 31 УМЗВС провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата).
Відповідач не довів відсутності своєї вини у несправності вагону.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд доходить висновку щодо законності й обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 11697,96грн, з якої: 3250,56грн - плата за користування вагонами, 1804,44грн - збір за маневрову роботу, 653,76грн - збір за повідомлення, 5525,40грн - збір за зберігання вантажу та 463,80грн - збір за зважування є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Стосовно інших доводів сторін суд зазначає наступне.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень судом до уваги не береться, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем за подання позову судовий збір у сумі 2422,40грн повністю покладається на відповідача.
Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості в загальному розмірі 11697,96грн, з якої: 3250,56грн - плата за користування вагонами, 1804,44грн - збір за маневрову роботу, 653,76грн - збір за повідомлення, 5525,40грн - збір за зберігання вантажу та 463,80грн - збір за зважування - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" (50079, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, ідентифікаційний код 00191023) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108, ідентифікаційний код 40081237) 3250,56грн - плати за користування вагонами, 1804,44грн - збору за маневрову роботу, 653,76грн - збору за повідомлення, 5525,40грн - збору за зберігання вантажу, 463,80грн - збору за зважування та 2422,40грн - витрат по сплаті судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 02.03.2026.

Суддя В.О. Татарчук