Провадження № 2-а/742/24/26 
Єдиний унікальний № 742/1058/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - Павлова В.Г.,
секретаря судового засідання - Рубан Ж.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі – 

за участі сторін:
представник позивача - Чередніченко О.М., 

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
1.1 Представник позивача звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕНА №6658469 від 13.02.2026 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, та закриття провадження у справі.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що інспектор поліції безпідставно притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП, оскільки на момент перевірки автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter» був технічно справним, мав аптечку, а відсутність одного пасажирського сидіння не є несправністю, що забороняє експлуатацію згідно з п.31.4 ПДР. Також зазначив, що в момент перевірки транспортний засіб не перебував у русі.
1.2 Відповідач скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, у якому заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. У відзиві представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог закону, оскільки факт порушення технічних вимог до експлуатації ТЗ (зокрема, невідповідність кількості місць та неналежний стан аптечки) було безпосередньо виявлено інспектором під час виконання службових обов`язків. 
Відповідач наголосив, що посилання позивача на технічну справність ТЗ та його перебування на стоянці не спростовують складу правопорушення, оскільки обов`язок водія щодо забезпечення відповідності конструкції та комплектності ТЗ встановленим стандартам є постійним протягом усього часу використання транспортного засобу в межах надання послуг з перевезення пасажирів.

ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи.
2.1. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. 
2.2. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
3.1. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 27.03.2026 р. відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

ІV. Обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
4.1. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 13.02.2026 серії ЕНА № 6658469 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. 
4.2. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 13.02.2026 р. о 10 год. 29 хв. в м. Києві по вул. Гетьмана Павла Полуботка ОСОБА_1 керував автобусом «Mercedes-Benz Sprinter» /д.н.з. НОМЕР_1 /, який використовується для перевезення пасажирів за маршрутом Київ-Прилуки, технічний стан якого не відповідає вимогам стандартів, а саме: відсутнє одне місце для сидіння пасажирів, яке передбачене конструкцією ТЗ, відсутня медична аптечка, чим порушив вимоги п.31.1 ПДР.

V. Оцінка суду.
5.1 Складом правопорушення, за яке передбачається адміністративна відповідальність відповідно до ч.2 ст.121 КУпАП є, керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також чи є вони обґрунтованими.
Згідно п.31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
У відповідності до п.31.3 «а» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.
5.2 Судом встановлено, що згідно з реєстраційними документами на транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» (д.н.з. НОМЕР_1 ), вказаний автомобіль є автобусом, конструкція якого передбачає 23 місця для сидіння. Факт наявності в салоні лише 22 місць на момент перевірки підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що свідчить про фактичну зміну параметрів конструкції ТЗ порівняно з його обліковими даними. 
5.3 Щодо тверджень позивача про те, що відсутність одного пасажирського сидіння не є несправністю, яка забороняє експлуатацію, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролю», кількість та розміщення місць для сидіння повинні відповідати параметрам, визначеним підприємством-виробником та зазначеним у реєстраційних документах. Суд наголошує, що кількість місць для сидіння в автобусі (категорії М2, М3) є істотним технічним параметром, оскільки конструкція ТЗ розраховується виробником з огляду на повну масу та її розподіл по осях при повному завантаженні всіх передбачених місць. Самовільний демонтаж або встановлення сидінь змінює центр ваги та характеристики стійкості ТЗ.
Окрім того, кожне пасажирське місце обладнується відповідними елементами безпеки (пасками безпеки, кріпленнями, поручнями). Зміна конфігурації салону без сертифікації порушує встановлені норми пасивної безпеки пасажирів.
Саме кількість місць (понад 9 з місцем водія) визначає приналежність транспортного засобу до категорії автобусів. Зміна цієї кількості є зміною реєстраційних даних, що згідно з п. 33 Закону України «Про дорожній рух» та п. 7 Порядку державної реєстрації ТЗ, вимагає обов`язкового переоформлення документів.
Суд вважає, що наявність у свідоцтві про реєстрацію ТЗ відмітки про певну кількість місць зобов`язує власника підтримувати ТЗ саме у такому технічному стані. Демонтаж навіть одного крісла, без внесення змін до реєстраційних документів, свідчить про те, що технічний стан ТЗ не відповідає вимогам стандартів та реєстраційним даним, що утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КУпАП.
Крім того, п. 31.1 ПДР прямо вказує, що технічний стан ТЗ повинен відповідати вимогам інструкцій підприємств-виробників. Виробником «Mercedes-Benz» для даної моделі передбачено саме 23 місця (включно з водієм), що і було зафіксовано при державній реєстрації. Самостійне рішення водія або власника про зміну планування салону шляхом демонтажу сидіння є несанкціонованим втручанням у конструкцію ТЗ, що забороняє його експлуатацію на дорогах загального користування.
Таким чином, зміна кількості місць для сидіння без внесення змін до реєстраційних документів є переобладнанням транспортного засобу з порушенням вимог законодавства, що прямо забороняє його експлуатацію відповідно до п.31.3 «а» ПДР України.
Більше того, законодавство у сфері безпеки дорожнього руху не містить терміну «тимчасовий демонтаж сидінь» як підстави для звільнення водія від обов`язку дотримуватися вимог технічного стану ТЗ під час його виїзду на маршрут та безпосереднього керування ним
5.4 Розглядаючи доводи позивача щодо наявності в салоні транспортного засобу укомплектованої медичної аптечки на момент перевірки, суд зазначає наступне. Підставою для притягнення до відповідальності стала недійсність аптечки (закінчення терміну придатності компонентів на 2 роки), що зафіксовано інспектором під час огляду та не оспорювалось позивачем.
Відповідно до п. 31.4.7 «є» ПДР України, експлуатація транспортного засобу забороняється, якщо відсутня медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена.
Суд наголошує, що наявність у транспортному засобі аптечки, термін придатності препаратів у якій закінчився, прирівнюється до її відсутності. Це обумовлено тим, що медикаменти та засоби надання першої допомоги з вичерпаним терміном придатності втрачають свої лікувальні властивості, можуть бути небезпечними для використання або непридатними для надання невідкладної допомоги в екстреній ситуації.
Згідно з ДСТУ (зокрема, ДСТУ 3961-2000), комплектація медичної аптечки повинна відповідати встановленому переліку та бути придатною до застосування. Наявність у салоні автобуса, що здійснює регулярні перевезення пасажирів, прострочених засобів медицини є порушенням вимог безпеки дорожнього руху.
Отже, формальна наявність аптечки без її фактичної придатності до використання не відповідає вимогам ПДР та не забезпечує мету її обов`язковості - надання невідкладної допомоги.
Таким чином, посилання позивача на те, що аптечка фактично перебувала в автомобілі, не звільняє його від відповідальності, оскільки обов`язок водія полягає у забезпеченні належного технічного стану та комплектації ТЗ, що включає в себе контроль за термінами придатності засобів медичного призначення.
Щодо доводів позивача про те, що інспектор поліції не перевірив термін придатності кожного окремого компонента аптечки, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 2.3 «а» ПДР України, саме на водія покладено обов`язок перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан та комплектність транспортного засобу. Комплектність аптечки передбачає не лише наявність засобів за переліком, а й їхню придатність до використання.
Суд зауважує, що інспектору достатньо встановити факт закінчення терміну придатності аптечки як єдиного цілісного комплекту (згідно з маркуванням на футлярі або за вибірковою перевіркою основних засобів). Встановлення терміну придатності кожного окремого пластиру чи серветки не є обов`язком інспектора, оскільки факт прострочення основних складових (або аптечки в цілому на 2 роки, як у даному випадку) вже свідчить про порушення вимог п. 31.4.7 «є» ПДР.
Більше того, позивач під час складання матеріалів не оспорював факт непридатності аптечки, що підтверджується відеозаписом. Отже, твердження про вибіркову перевірку є спробою уникнути відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень
Вказані обставини у сукупності з доведеним фактом несанкціонованого переобладнання салону (кількість місць) підтверджує правомірність дій відповідача щодо винесення постанови за ч. 2 ст. 121 КУпАП.
5.5 Щодо аргументів позивача про те, що на момент перевірки транспортний засіб не перебував у русі, а знаходився на стоянці, що, на його думку, виключає склад правопорушення "керування ТЗ", суд зазначає наступне. 
Судом встановлено, що ТЗ «Mercedes-Benz Sprinter» /д.н.з. НОМЕР_1 / використовується для надання послуг з перевезення пасажирів. Зупинка транспортного засобу інспектором поліції не перериває процес "експлуатації" та "керування" у розумінні здійснення господарської діяльності з перевезень. Як вбачається з відеозапису з нагрудної камери ТЗ був зупинений інспектором безпосередньо після завершення посадки-висадки пасажирів). Факт того, що на момент складання постанови або безпосереднього огляду салону автомобіль уже не рухався, є природним наслідком виконання водієм вимоги поліцейського про зупинку.
Суд наголошує, що перевірка технічного стану ТЗ, що здійснює перевезення пасажирів, проводиться саме з метою недопущення його подальшого руху з наявними порушеннями. Керування транспортним засобом, у якому змінено конструкцію та відсутня придатна аптечка, розпочалося з моменту виїзду водія на маршрут і тривало до моменту його виявлення працівниками поліції. Знаходження водія в салоні автобуса на пасажирському маршруті свідчить про використання ТЗ за призначенням. Суб`єктна сторона правопорушення полягає у допуску до експлуатації та безпосередньому керуванні невідповідним ТЗ у дорожньому русі.
Крім того, позивачем не надано доказів того, що ТЗ перебував на стоянці у зв`язку з несправністю та не використовувався для руху. Навпаки, наявність водія на місці та характер зупинки свідчать про те, що автомобіль брав активну участь у дорожньому русі безпосередньо перед моментом фіксації порушення. Таким чином, твердження про те, що ТЗ "не рухався", суд розцінює як спробу уникнути відповідальності за порушення, яке мало триваючий характер під час усього періоду керування таким ТЗ до моменту його перевірки.
5.6 Щодо посилань позивача на Протокол обов`язкового технічного контролю №00372-00002-26 від 02.01.2026 р., згідно з яким транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter» був визнаний технічно справним, суд зазначає наступне. По-перше, протокол підтверджує технічну справність ТЗ виключно на момент проведення його огляду суб`єктом здійснення контролю (в даному випадку - станом на 02.01.2026 р.). По-друге, протокол не виключає можливості подальшого втручання в конструкцію ТЗ (демонтаж сидінь) або виникнення несправностей (закінчення терміну придатності аптечки) у період після проходження контролю до моменту зупинки ТЗ поліцією 13.02.2026 р.
Відповідно до п. 31.1 ПДР та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний перевіряти та забезпечувати справний технічний стан і комплектність транспортного засобу перед виїздом, а також стежити за ним у дорозі. Наявність документа про проходження техконтролю не звільняє водія від обов`язку дотримуватися ПДР під час щоденної експлуатації ТЗ.
Предметом оскарження є порушення, виявлені інспектором 13.02.2026 р., а саме: фактична невідповідність кількості місць реєстраційним даним. Протокол технічного контролю не може спростувати фізичну відсутність сидіння та недійсність медичної аптечки, зафіксовані під час візуального огляду ТЗ інспектором у день вчинення правопорушення.
Таким чином, Протокол №00372-00002-26 від 02.01.2026 р. суд оцінює як доказ того, що на початок року ТЗ відповідав вимогам, проте цей документ не спростовує склад адміністративного правопорушення, виявленого та зафіксованого інспектором поліції через місяць після проходження контролю.
5.7 Недоліки оформлення оскаржуваної постанови, на які посилається позивач у частині викладу змісту правопорушення, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для скасування такого рішення за умови підтвердження факту порушення ПДР. 
В адміністративному судочинстві перевага надається змістовному наповненню документа порівняно з його зовнішньою формою. Якщо рішення прийнято суб`єктом владних повноважень у межах компетенції, а його зміст дозволяє чітко встановити суть правопорушення, таке рішення є правомірним навіть за наявності окремих процедурних недоліків у його формі.
5.8 За встановлених обставин, суд, оцінюючи доводи позивача в позові щодо його невинуватості та неправомірності винесення щодо нього оскаржуваної постанови, приходить до висновку, що вищевказані доводи ОСОБА_1 не засновані на належних доказах, нічим не підтверджуються і спрямовані на ухилення останнім від адміністративної відповідальності за скоєні ним адміністративні правопорушення.
Докази, надані відповідачем, зокрема зміст оскаржуваної постанови у сукупності з поясненнями сторін щодо фактичного стану транспортного засобу (невідповідність кількості місць та недійсність аптечки), є належними та достатніми для висновку про правомірність оскаржуваної постанови.
Винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідало вимогам закону та посадовим інструкціям поліцейського і було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху.
5.9 Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.121 КУпАП. У той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Позовна вимога щодо закриття провадження в адміністративній справі є похідною від первісної вимоги про скасування оскаржуваної постанови, з огляду на встановлення правомірності дій суб`єкта владних повноважень, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні позову і в цій частині.

VІ. Судові витрати.
6.1 Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. 
Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, правові підстави для відшкодування судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст.3,4,9,72,78,241-246,255,286,293,295-297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та закриття провадження у справі – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч.2 ст.255 КАС України. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Г. Павлов