Справа № 541/1124/26
Номер провадження 2-о/541/58/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

02 квітня 2026 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Городівського О.А.,
за участі секретаря судового засідання – Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, - 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис: ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги, тим, що вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Останній систематично вчиняє щодо неї та інших членів сім`ї домашнє насильство психологічного характеру, висловлює погрози фізичною розправою, залякує її та дитину. Також він зловживає алкогольними напоями та вживає наркотичні засоби, у зв`язку з чим його поведінка є агресивною та небезпечною. Його дії створюють реальну загрозу життю, здоров`ю та безпеці заявниці і дитини. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису.
Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис – ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.
Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України, визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, – у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон № 2229-VIII), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Пунктами 3, 4 та 14 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Також Закон № 2229-VIII визначає, що кривдник – це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі – постраждала особа), – особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі – постраждала дитина), – особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункти 2, 6, 8 частини першої статті 1).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення».
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29 квітня 2020 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась дитина – ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24 червня 2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що заявниця неодноразово протягом тривалого часу зверталась до органів Національної поліції України щодо дій ОСОБА_2 , що підтверджується повідомленням від 13 листопада 2025 року № 194082-2025, довідкою від 03 грудня 2025 року та повідомленням від 25 березня 2026 року № 72723-2026.
Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року у справі № 541/4192/24 (провадження № 3/541/1515/2024), що набрала законної сили 16грудня 2024 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Також у постанові суду зазначено, що 10 листопада 2024 року о 17 год 30 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_5 домашнє насильство, а саме – умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні погроз нанесення тілесних ушкоджень, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.
Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року у справі № 541/4454/25 (провадження № 3/541/1377/2025), що набрала законної сили 23 грудня 2025 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Також у постанові суду зазначено, що 11 листопада 2025 року о 10 год 02 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 повторно протягом року вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю дитини. 21 листопада 2025 року о 23 год 10 хв. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 повторно протягом року вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме – умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні образ нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її психічному здоров`ю.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраниму справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.
Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявницею надано належні та достатні докази, які дозволяють суду встановити, що вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є високою, а побоювання останньої щодо її особистої безпеки та дитини – виправданими. Однак, суд вважає, що достатнім строком обмежувального припису, яким встановлюється одразу чотири заходи тимчасового обмеження прав кривдника, є 3 (три) місяці.
Водночас, суд звертає увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосування такого заходу суд, на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства, має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19).
Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. У свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи, що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.
Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
З огляду на вищезазначене, керуючись положеннями глави 13 розділу VI ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису – задовольнити частково. 
Видати обмежувальний припис стосовно  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки, а саме:
1) заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) обмежити спілкування з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
4) заборонити наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
4) заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Встановити строк обмежувального припису 3 (три) місяці.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також відповідні органи виконавчої влади за місцем проживання заявника.
Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Учасники справи:
Заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя	  	О.  А.  Городівський