ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

12 лютого 2026 року
м.Харків

справа № 635/10701/25
провадження № 22-ц/818/2286/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за заявою Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 за апеляційною скаргою Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 року, постановлене під головуванням судді Бобко Т.В.,
в с т а н о в и в:
У грудні 2025 року Комунальне підприємство Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 за період з 01 січня 2018 року по 01 грудня 2025 року у сумі 18896,37 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 242,24 гривень
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі Комунальне підприємство Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» просить ухвалу суду скасувати справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вважає зазначену ухвалу необґрунтованою, безпідставною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступних підстав. Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що разом із заявою подано окреме клопотання про витребування доказів, не відповідає дійсності. Відомості щодо відмови органів місцевого самоврядування та Податкової служби України у наданні персональних даних боржника були викладені безпосередньо в тексті заяви про видачу судового наказу, як обґрунтування неможливості самостійного отримання таких даних. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність процесуального клопотання, якого фактично не існувало, що свідчить про неправильне встановлення обставин справи. Неможливість стягувача самостійно отримати такі дані з огляду на обмеження, встановлені Законом України «Про захист персональних даних» та Податковим кодексом України, не може покладатися йому в вину та бути підставою для відмови у видачі судового наказу. Суд першої інстанції фактично не скористався власними процесуальними повноваженнями та переклав обов`язок отримання інформації з обмеженим доступом на заявника, безпідставно відмовивши у судовому захисті. Формальний підхід суду першої інстанції призвів до необґрунтованого обмеження права КП «Комуненерго» на ефективний судовий захист, тоді як законодавець спеціально передбачив спрощений механізм отримання судового наказу у подібних категоріях справ. За відсутності можливості використання наказного провадження з формальних обставин заявник позбавляється будь-якого ефективного способу стягнення заборгованості, що нівелює саму мету спрощеного судового захисту, передбаченого главою 2 розділу ІІ ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, а саме: не зазначено відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серію паспорта, дату народження боржника ОСОБА_1 , що унеможливлює звернення суду у відповідності до частини 5 статті 165 ЦПК України до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника ОСОБА_1 . Також суд першої інстанції зазначив, що разом з поданням заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги, заявником заявлено клопотання про надсилання запитів до ГУ ДПС України в Харківській області та до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області щодо витребування РНОКПП та паспортних даних боржника ОСОБА_1 , але Розділ ІІ ЦПК України не передбачає можливість розгляду клопотань про витребування тих чи інших відомостей або документів в порядку наказного провадження.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
За змістом розділу ІІ ЦПК України наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.
Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.
Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.
У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (частина 2 статті 163 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2 - 1 ) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із заявою до суду Комунальне підприємство Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» зазначило дані боржника: ОСОБА_1 та її адресу: АДРЕСА_1 .
Втім, інші відомості щодо номеру облікової картки платника податків, її наявності або відсутності, а також серії та номеру паспорта боржника у змісті заяви відсутні.
Разом з тим згідно ч. 1 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику.
З заяви про видачу судового наказу вбачається, що стягувач звертався до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області та до ГУ ДПС України в Харківській області щодо витребування РНОКПП та паспортних даних боржника ОСОБА_1 , але йому було відмовлено.
Суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, не звернув уваги, що зазначення таких даний передбачено ЦПК за умови, якщо вони відомі заявникові. 
Тому висновок суду про невідповідність заяви вимогам ст.163 ЦПК України не відповідає вимогам закону.
Ухвала суду про відмову у видачі судового наказу судом постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» – задовольнити.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:         О.В. Маміна

Судді:          Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова