РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
24 лютого 2026 р.  Справа № 120/15270/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо недотримання процедури розгляду скарги позивача.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 19.11.2024 року відкрито провадження у цій справі. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку письмового провадження.
Надалі, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.01.2025 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025 року вказану ухвалу від 19.11.2024 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 09.06.2025 року адміністративного справу прийнято до свого провадження та надано строк на подання додаткових пояснень по суті спору.
Відповідачем подано додаткові пояснення, у яких зауважено, що позивача залишається незмінною. Так, зауважує, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а провадження у справі має бути закрито.
Ознайомившись з наявними матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
Позивач 12.10.2024 року звернувся до Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" на електронну пошту зі скаргою про його блокування в чаті месенджера "Telegram" під назвою "Муніципальна картка вінничанина (підтримка)". Розгляд справи проси здійснити за його участі.
Листом директора Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" Бригадиром С. від 07.11.2024 позивачеві надано відповідь згідно якої повідомлено, що чат не належить та не є на балансі Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" та публічні чи адміністративні послуги за допомогою цього чату Комунальним підприємством "Вінницький інформаційний центр" не надаються. Відтак, повідомлено, що розгляд вказаного звернення перебуває поза межами компетенції підприємства та стосується приватної ініціативи, а відтак розгляд за участі позивача не є необхідним.
Вважаючи протиправною бездіяльність директора Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" щодо несвоєчасної реєстрації скарги та не запрошення на її розгляд, що, у свою чергу, призвело до надання необґрунтованої відповіді, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес. регулюється Законом України від 13.01.2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939-VI).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, в тому числі, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Водночас, статтею 5 цього Закону встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною 1 статті 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 12 Закону № 2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Відповідно до положень пункту 2, 5 частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Окрім того до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (пункт 2 частини 2 статті 13 Закону № 2939-VI).
Суд звертає увагу, що згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 2939-VI на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.
Згідно із Розділом 1 Статуту комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр", затвердженого 07.07.2023 рішенням Вінницької міської ради № 1741, Комунальне підприємство "Вінницький інформаційний центр" є комунальним підприємством, власником якого є Вінницька міська територіальна громада в особі Вінницької міської ради, їй підзвітне підконтрольне. Органом, за яким закріплено функції управління підприємством, є департамент інформаційних технологій Вінницької міської ради.
За змістом статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 23 Закону № 2939-VI).
Тобто, у контексті наведеного, суд констатує, що відповідач є розпорядником запитуваної у нього виключно за запитом інформації, якщо така інформацію зокрема є публічною, пов`язаною з виконанням делегованих обов`язків та/або становить суспільний інтерес.
Суд зазначає, що спір у цій справі виник з приводу неналежного розгляду скарги позивача щодо його блокування в чаті месенджера "Telegram" під назвою "Муніципальна картка вінничанина (підтримка)".
Відповідно до позиції позивача посилання на телеграм-канал відображено на офіційній сторінці "Муніципальна картка вінничанина", а згідно Статуту відповідача предметом діяльності останнього є надання інформаційних послуг.
Водночас, суд наголошує, що відповідно до довідки Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" від 27.11.2024 № 11/020 чат "Тelegram" не належить та не є на балансі Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" та публічні чи адміністративні послуги за допомогою цього чату останнім не надаються.
Тобто вказане у свою чергу свідчить, що відповідач не наділений повноваження надавати інформаційні послуги через відповідні сторінки соціальних мереж. Тобто відповідні відомості не перебувають у розпорядженні відповідача.
Окрім того, суд зауважує, що згідно частини 2 статті 12 Закону України "Про інформацію" предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
Суспільний інтерес до інформації, згідно духу Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів (Конвенції Тромсе) – це турбота громадян про управління державними справами, що, зокрема, гарантовано і статтею 38 Конституції України.
Преамбула Конвенції Тромсе зазначає, що здійснення права доступу до офіційних документів: надає суспільству джерело інформації; допомагає громадськості формувати думку про стан суспільства та про державні органи; сприяє єдності, результативності, ефективності та підзвітності державних органів, допомагаючи, тим самим, підтверджувати їхню легітимність.
Як вказано у пояснювальному Звіті до Конвенції, її метою є створення ситуації, коли органи державної влади заохочують громадськість до участі у процесі ухвалення рішень та розв`язанні питань, що становлять суспільний інтерес. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №420/8512/20 наголосив, що "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, котра має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані зі збереженням, примноженням, захистом чинних цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства.
Відтак, суд висновує, що запит позивача не може вважатися запитом на інформацію, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Так, із матеріалів справи слідує, що відповідна заява позивача є скаргою, що не заперечується самим позивачем.
Суд зауважує, що подання скарги та її розгляд здійснюється у порядку Закону України "Про звернення громадян".
Відповідно до частини 3 статті 15 цього Закону відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Відтак, суд зауважує, що директором Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" у порядку встановленому законодавством було надано відповідну відповідь за результатами розгляду такого звернення щодо відсутності у нього відповідних повноважень. 
Окрему суд зауважує, що згідно пункту 2 розділу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, документи реєструються лише один раз (вхідні – у день надходження або не пізніше наступного робочого дня (якщо документ надійшов у неробочий час), створювані – у день підписання або затвердження).
Тобто, суд відхиляє доводи позивача у частині несвоєчасної реєстрації скарги, оскільки темпоральний відлік починається з моменту отримання, а не надсилання.
Таким чином, суд зауважує, що не вбачає протиправної бездіяльності відповідача та порушення його посадовою особою вимог законодавства.
Окремо суд зауважує, що розгляд цієї справи фактично пов`язаний із наданням оцінки доводів позивача про наявність у відповідача владно-управлінських повноважень у сфері реалізації публічного інтересу, що відбуваються за результатами розгляду його скарги. 
Відтак, надання оцінки вимогам та доводам позивача можливо здійснити лише при розгляді справи по суті.
Більше того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.01.2020 у справі № 813/1045/18 зазначила, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
У цій же справі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішенню в порядку адміністративного судочинства підлягають спори, що пов`язані з питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді.
Відтак, доводи відповідача щодо необхідності закриття провадження є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства "Вінницький інформаційний центр" (вул. Соборна, 64, поверх 4, кім. 18, код ЄДРПОУ 36365026) в особі директора Бригадира Сергія Сергійовича (вул. Соборна, 64, поверх 4, кім. 18) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович