ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року	Львів	Справа №460/9724/24 пров. №А/857/35565/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Щербаков В.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року в визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 16.04.2024 №172850026298 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення, п.2 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням висновків Конституційного суду України. Викладених в рішенні « 1-р/2000 від 23.01.2020, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 17.07.2004 по 18.05.2008, з 20.05.2013 по 01.09.2020.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суд від 09 червня 2025 року скасовано рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі № 460/9724/24 та прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 16.04.2024 року №172850026298 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення, п.2 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених в Рішенні №1-р/2000 від 23.01.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 17.07.2004 року по 18.05.2008 рік, з 20.05.2013 року по 01.09.2020 рік.
Зазначене рішення суду набрало законної сили 09.06.2025.
Позивач подав до суду першої інстанції заяву у порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вчиненні на виконання рішення суду у справі №460/9724/24 щодо призначення пенсії з 09.06.2025, а не 09.04.2024; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/9724/24 – залишено без задоволення. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суд від 09 червня 2025 року не містить дати з якої слід призначити пенсію позивачу. Тому, виконуючи рішення суду у справі №460/9724/24 відповідач виконав рішення суду з дати набрання рішенням законної сили. У сукупності викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з виконання рішення суду у визначений відповідачем спосіб не є протиправними, а заява позивача є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити її заяву про визнання протиправними дій відповідача.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, а в подальшому апеляційної інстанції, помилково не зазначили дату призначення пенсії в резолютивній частині рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання протиправними дій, суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/9724/24.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.
Зокрема, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» ("Hornsby v. Greece", заява № 18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v.United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконанням рішення суду є вчинення відповідачем дій у повній відповідності із резолютивною частиною рішення.
Судом першої інстації встановлено, що на виконання рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 позивачу відповідачем призначено пенсію з 09.06.2025. 
Відповідно до ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Як слідує з резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 09 червня 2025 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення, п.2 частини 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з врахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених в Рішенні №1-р/2000 від 23.01.2020 року, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи: з 17.07.2004 року по 18.05.2008 рік, з 20.05.2013 року по 01.09.2020 рік.
Колегія суддів зауважує, що резолютивна частина вказаного судове рішення не містить дати, з якої слід призначити пенсію позивачу.
Таким чином, виконуючи рішення суду у справі № 460/9724/24, відповідач не був зобов`язаний призначити позивачу пенсію саме із 09.04.2024, при цьому виконав рішення суду з дати набрання рішенням законної сили.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцїі про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суд від 09 червня 2025 року у цій справі не є протиправними. 
При цьому, оцінка таких дій перебуває поза межами регулювання статті 383 КАС України, а рішення відповідача щодо призначення пенсії позивачу з 09.06.2025 може бути предметом нового адміністративного спору.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 460/9724/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Т. В. Онишкевич